ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа №160/13014/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.04.2022 по день звернення до суду;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по день звернення до суду із застосуванням березня 2018 року як місяця підвищення доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, з урахуванням вимог абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що проходить військову службу у Збройних Силах України на підставі мобілізації з 26.03.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 . ОСОБА_1 вказує, що протягом спірного періоду перебував на грошовому забезпеченні зазначеної військової частини, у зв`язку з чим мав право на своєчасне та в повному обсязі нарахування і виплату всіх передбачених законодавством складових грошового забезпечення, у тому числі його індексації. Разом із тим, за твердженням Позивача, за період з 01.04.2022 по теперішній час Військовою частиною НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення належним чином не нараховувалася та не виплачувалася. При цьому надані Відповідачем відомості, на думку Позивача, не підтверджують повноти та правильності проведеної індексації, оскільки за 2022 рік відображено виплату індексації лише у розмірі 122,23 грн, що, на переконання Позивача, свідчить про неналежне виконання Відповідачем обов`язку щодо проведення індексації грошового забезпечення відповідно до вимог законодавства. У зв`язку з цим Позивач вважає, що Військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному нарахуванні та невиплаті в повному обсязі індексації грошового забезпечення за спірний період, чим порушено його право на своєчасне та повне отримання належного грошового забезпечення
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2026 відкрито провадження у адміністративній справі; призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
27.05.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування правової позиції зазначив, що право військовослужбовця на отримання індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованій величині виникає лише у зв`язку зі зміною посадових окладів та за умов, передбачених абзацами 3-6 пункту 5 Порядку №1078. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, відповідач вказав, що з березня 2018 року останнім місяцем підвищення посадових окладів військовослужбовців був березень 2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №704. Разом із тим позивач був прийнятий на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 з 27.03.2022, а його посадовий оклад у межах спірного періоду після прийняття на службу не підвищувався, оскільки розмір окладу вже визначався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704, яка діяла на момент його призначення на посаду. У зв`язку з цим, на думку відповідача, у позивача не виникло права на нарахування та виплату індексації-різниці відповідно до абзаців 3–6 пункту 5 Порядку №1078. На підтвердження своєї позиції відповідач також послався на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 04.04.2024 у справі №160/2481/23, та дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій чи бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невстановлення позивачу індексації-різниці грошового забезпечення, а відтак вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
03.06.2026 позивачем подано відповідь на відзив, у якій він не погодився з доводами відповідача та вказав, що останній неправильно визначає предмет спору, фактично зводячи його до питання про наявність у позивача права на фіксовану індексацію-різницю, яка могла виникнути виключно у військовослужбовців, що проходили службу станом на березень 2018 року. Позивач зазначив, що предметом спору є протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 Порядку №1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по день звернення до суду, а також зобов`язання провести відповідний перерахунок і виплату із застосуванням березня 2018 року як місяця підвищення доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Позивач наголосив, що спір стосується не умовної виплати за березень 2018 року, а правильного застосування механізму індексації грошового забезпечення у період його фактичного проходження військової служби. Також Позивач зазначив, що Відповідач не надав повного розрахунку індексації за спірний період, не пояснив механізм її обчислення та не довів належними доказами, що при визначенні права Позивача на індексацію були враховані приписи абзаців 4-6 пункту 5 Порядку №1078. Окремо Позивач вказав, що березень 2018 року є місяцем підвищення доходу у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №704, однак Відповідач, на його думку, помилково пов`язує можливість застосування цього місяця виключно з перебуванням військовослужбовця на службі у березні 2018 року. У зв`язку з наведеним Позивач просив критично оцінити доводи відзиву та задовольнити заявлені позовні вимоги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 .
Позивач зазначає та відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 проходить військову службу з 26.03.2022 по теперішній час у Військовій частині НОМЕР_1 . Вказане підтверджується записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 .
20.04.2026 позивач через свого представника звернувся до Міністерства оборони України із адвокатським запитом, зокрема, щодо надання інформації чи проводилось нарахування індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Постанови Кабінету Міністрів України №1078.
Листом від 02.05.2026 року за №691/735/вих.ЗП1 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що за період з 26.03.2022 по 31.12.2022 позивач отримував індексацію грошового забезпечення на картковий рахунок із урахуванням березня 2018 року як місяця підвищення доходу. Водночас у 2023 році виплата індексації була призупинена відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». За період з 01.01.2024 по 31.12.2024 обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення, відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», здійснювалося наростаючим підсумком починаючи з 01.01.2024. Аналогічно у 2025 році обчислення індексу споживчих цін здійснювалося наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, при цьому сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховувалася. У 2026 році обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення також здійснюється наростаючим підсумком починаючи з січня 2026 року, а сума індексації, яка склалася у грудні 2025 року, у січні 2026 року не нараховується.
Відповідно до карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2022-2026 судом встановлено, що йому нараховувалась індексація грошового забезпечення:
у 2022 році: квітень 2022 (за березень 2022) – 130,13 грн; травень (за квітень 2022) 2022 – 6725,35 грн; червень 2022 (за травень 2022) – 913,01 грн; липень 2022 (за червень 2022) – 1017,21 грн; серпень 2022 (за липень 2022) – 1066,00 грн; вересень 2022 (за серпень 2022) – 1281,80 грн; жовтень 2022 (за вересень 2022) – 1281,80 грн; листопад 2022 (за жовтень 2022) – 1281,80 грн; грудень 2022 (за листопад 2022) – 1424,80 грн; у 2023 році: січень 2023 (за грудень 2022) – 1470,83 грн; у 2024 році: вересень – грудень 2024 (за серпень - листопад 2024) – 130,20 грн; у 2025 році: січень 2025 (за грудень 2024) – 254,35 грн; серпень – грудень 2025 (за липень - листопад 2024) – 133,23 грн; у 2026 році: січень 2026 (за грудень 2025) – 133,23 грн.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо неврахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону №2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України Про індексацію грошових доходів населення №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.2001 №1282-ХІІ визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Приписами ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).
Як встановлено п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).
Поняття індексації-різниці викладено у абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року передбачають обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстав для висновку, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21.
З огляду на приписи пункту 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Отже, для правильного вирішення справи, необхідно підтвердити чи спростувати доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячної індексації-різниці і що це право порушив відповідач.
Верховний Суд у вищезазначених справах дійшов висновку, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
У цій категорії спорів Верховний Суд неодноразово зауважував, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити (постанови від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 07.12.2023 у справі №360/381/23, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 06.07.2023 у справі №560/6684/22, від 15.08.2023 у справі №400/3784/22, від 19.12.2024 у справі №420/11410/23).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що застосований судами спосіб захисту, а саме зобов`язання нарахувати індексацію, без визначення її конкретного розміру, не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача.
Як зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
З урахуванням вищевикладеного та актуальної та сталої правової позиції Верховного Суду, сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року складає 1762 грн*253,30% = 4463,15 грн.
За висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 12.04.2023 у справі №560/13302/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21, від 03.05.2023 у справі №160/10790/22 та від 22.06.2023 у справі №520/6243/22, право на отримання індексації грошового забезпечення у фіксованій величині виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 на підставі постанови №704, та виходячи із приписів абзаців 4, 6 Порядку №1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку №1078.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема поданого позивачем військового квитка позивача серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 упродовж лютого - березня 2018 року військову службу безпосередньо у Військовій частині НОМЕР_1 не проходив, відповідно грошового забезпечення - не отримував. Військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 позивач розпочав з 26.03.2022.
Оскільки у лютому та у березні 2018 року, тобто на час набрання чинності постанови №704, позивач не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , не відбулось підвищення його посадового окладу.
Право на отримання індексації-різниці, виходячи із суми можливої індексації 4463,15 грн, мали ті військовослужбовці, які проходили військову службу щонайменше у лютому 2018, отримували грошове забезпечення на підставі постанови №1294, і за наслідками набрання чинності постанови №704 з 01 березня 2018 року загальний грошовий дохід яких не збільшився.
Оскільки у позивача відсутній розмір доходу за лютий 2018 і березень 2018 на військовій службі, відсутня і можливість настання такої обставини, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Викладене виключає право позивача на нарахування індексації-різниці грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові по справі від 04.04.2024 у справі №160/2481/23.
Водночас суд звертає увагу, що відсутність у позивача права на індексацію-різницю, яка могла бути сформована у березні 2018 року відповідно до абзаців 4–6 пункту 5 Порядку №1078, сама по собі не виключає права позивача на поточну індексацію грошового забезпечення у період фактичного проходження ним військової служби. Поточна індексація та індексація-різниця є різними за підставами виникнення та порядком обчислення видами індексації. Право на поточну індексацію виникає у разі перевищення величиною індексу споживчих цін установленого порогу індексації, тоді як індексація-різниця визначається безпосередньо у місяці підвищення тарифних ставок (посадових окладів) шляхом порівняння розміру підвищення доходу із сумою можливої індексації. Тому обставина, що позивач не отримував грошового забезпечення у лютому та березні 2018 року і, відповідно, не набув права на індексацію-різницю, не усуває необхідності перевірити правильність нарахування йому поточної індексації після прийняття на військову службу.
Разом з тим, право на поточну індексацію не виникає автоматично за весь період проходження військової служби, а пов`язується з перевищенням індексом споживчих цін встановленого законодавством порогу індексації.
Щодо періоду з 01.04.2022 по 31.12.2022 суд враховує, що відповідачем не заперечується застосування при нарахуванні позивачу поточної індексації березня 2018 року як місяця підвищення доходу. Із карток особового рахунку військовослужбовця вбачається, що упродовж 2022 року позивачу здійснювалися нарахування індексації у квітні–грудні 2022 року в різних розмірах. Посилання позивача на нарахування за 2022 рік лише у сумі 122,23 грн спростовується дослідженими судом картками особового рахунку, з яких убачається здійснення інших помісячних нарахувань індексації протягом 2022 року. Водночас позивачем не наведено конкретного помісячного розрахунку, який би свідчив про неправильність застосованого відповідачем коефіцієнта індексації чи розміру належної виплати. Суд при цьому не підміняє фінансовий орган військової частини у здійсненні первинного бухгалтерського розрахунку, а перевіряє правомірність застосованого механізму та наявність порушення права позивача. 
За таких обставин суд не бачить достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Також суд враховує і те, що відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет на 2023 рік" від 03.11.2022 ґ32710-IX, зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Зазначена норма набрала законної сили відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень з 1 січня 2023 року.
Вказана норма Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» є чинною та неконституційною не визнавалася.
Відтак, з січня 2023 року було зупинено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення як "поточної" з урахуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін протягом 2023 року.
У подальшому ст. 39 Закону України від 09.11.2023 №3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
Отже, якщо приріст індексу споживчих цін (коефіцієнт індексації) обчислюється з 01.01.2024, то в силу вимог пункту 5 Порядку №1078 приріст розраховується з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, тобто таким місяцем є грудень 2023 року.
Суд зазначає, що встановлення ст. 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» правила щодо обчислення індексу споживчих цін для індексації доходів саме з 01 січня 2024 року фактично нівелює значення попередніх «базових місяців», встановлених до 2024 року. Оскільки законодавець визначив новий період для обчислення індексу наростаючим підсумком, то посилання позивача на необхідність застосування базового місяця «березень 2018 року» є помилковим, оскільки це суперечить механізму «перезапуску» індексації, запровадженому бюджетом на 2024 рік. Таким чином, право на індексацію у 2024 році виникає лише тоді, коли інфляція, розрахована саме з січня 2024 року, перевищить встановлений законом поріг у 103%.
Відтак, відсутні правові підстави для нарахування індексації грошового забезпечення з січня 2024 року із застосуванням базового місяця березень 2018 року.
Що стосується 2025 року, суд зауважує, що ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.
Положення ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мають вищу юридичну силу порівняно з нормами Порядку №1078.
Оскільки, положеннями ст. 34 Закону України Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 запроваджено інший механізм обчислення індексації, відмінний від запровадженого абз. 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, то перевагу у застосуванні належить віддати саме нормам закону.
Отже, починаючи з 2025 року базовим місяцем для індексації грошових доходів населення визначено січень 2025 року.
За даними Держстату, індекс споживчих цін у січні 2025 року становив 101,2%, у лютому 2024 року 100,8%.
За результатом системного аналізу наведених норм, суд робить висновок про відсутність правових підстави для проведення позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2026 по 30.04.2026, суд зазначає, що ст. 41 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2026 року, який приймається за 1 або 100 відсотків.
Суд відмічає, що положення ст. 41 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» мають вищу юридичну силу порівняно із нормами Порядку №1078.
Тож, оскільки положеннями ст. 41 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 01.01.2026 запроваджено інший механізм обчислення індексації, відмінний від запровадженого абзацами 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078), то перевагу у застосуванні належить віддати саме нормам закону.
Отже, починаючи з 2026 року базовим місяцем для індексації грошових доходів населення визначено січень 2026 року.
Відтак, у даних спірних відносинах підлягають застосуванню саме норми ст. 41 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» як нормативно-правового акта, який має вищу юридичну силу, аніж Постанова №1078, на яку посилається позивач в обґрунтування заявленого позову і яка є підзаконним нормативно-правовим актом.
Згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін у січні 2026 року не перевищував 103%, а відтак у січні 2026 року індексація грошового забезпечення позивача відповідачем правомірно не проводилася.
Отже, починаючи з 01.01.2026 базовим місяцем для індексації грошових доходів населення визначено січень 2026 року, а не березень 2018 року, що виключає нарахування як поточної індексації із застосуванням місяця підвищення доходу для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року за Порядком №1078, так і індексації-різниці за Порядком №1078.
З огляду на вищевикладене суд робить висновок, що вимоги позивача в частині неврахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.04.2022 по день звернення до суду є такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та звільненням позивача від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський