ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/2670/25 пров. № А/857/35659/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл., про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Микитюк Р.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 29.07.2025р., м.Івано-Франківськ, дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

17.04.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
визнати неправомірними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Житомирській обл. щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоду роботи з 10.11.1985р. по 12.04.1987р. в Івано-Франківському міському об`єднанні «Промтовари», а також періодів роботи з 13.04.1987р. по 31.12.1997р. та з 01.07.1999р. по 03.08.1999р. у Закритому акціонерному товаристві /ЗАТ/ «Універмаг «Прикарпаття»;
зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Житомирській обл. зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 10.11.1985р. по 12.04.1987р. в Івано-Франківському міському об`єднанні «Промтовари», а також періоди роботи з 13.04.1987р. по 31.12.1997р. та з 01.07.1999р. по 03.08.1999р. у ЗАТ «Універмаг «Прикарпаття»;
стягнути з відповідача судові витрати (а.с.1-9).

Згідно ухвали суду від 22.04.2025р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.66-67).

Відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Житомирській обл. № 091630017937 від 31.03.2025р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФ України в Житомирській обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.11.1985р. по 12.04.1987р. в Івано-Франківському міському об`єднанні «Промтовари», а також періоди роботи з 13.04.1987р. по 31.12.1997р. та з 01.07.1999р. по 03.08.1999р. у ЗАТ «Універмаг «Прикарпаття», а також призначити пенсію за віком з 24.03.2025р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Житомирській обл. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.92-101).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Житомирській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.106-108).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що згідно представлених позивачем документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 13.04.1987р. по 06.05.1998р. відповідно до трудової книжки від 01.10.1978р., оскільки відсутній запис про звільнення та перейменування організації; довідка про реорганізацію відсутня. Не взято до уваги акт про підтвердження трудового стажу показаннями свідків, оскільки відсутня інформація про ліквідацію підприємства, установи, організації або відомості про відсутність архівних даних з інших причин. 
Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.11.1985р. по 13.04.1987р. відповідно довідки № Л-704 від 16.11.2009р., оскільки при переведені на інше підприємство зазначено ініціали позивача. Інші документи, передбачені п.3 Порядку № 637, є відсутніми. Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності позивача. 
Звідси, страховий стаж позивача становить 06 років 09 місяців 21 день, що є недостанім для призначення пенсії.

Представник позивача – адвокат Остап`юк М.В. скерувала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.154-157).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалах про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 24.03.2025р. позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФ України в Житомирській обл. (структурний підрозділ, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) № 091630017937 від 31.03.2025р. відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу (27 років). При цьому, вік заявника склав 64 роки, страховий стаж – 06 років 09 місяців 21 день. 
Згідно представлених документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 13.04.1987р. по 06.05.1998р. відповідно до записів в трудовій книжці від 01.10.1978р., оскільки відсутній запис про звільнення та перейменування організації; довідка про реорганізацію відсутня; не взято до уваги акт про підтвердження трудового стажу показаннями свідків, оскільки відсутня інформація про ліквідацію підприємства, установи, організації або через відсутність архівних даних з інших причин. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.11.1985р. по 13.04.1987р. відповідно довідки № Л-704 від 16.11.2009р., оскільки при переведені на інше підприємство зазначено ПІБ частково. Інші документи, передбачені п.3 Порядку № 637, є відсутніми. Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності (а.с.63-64). 

Вважаючи відмову в призначенні пенсії за віком із врахуванням спірного стажу протиправною, позивач звернулася до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Обов`язок ведення трудових книжок законом покладено на роботодавця, а відтак працівник не може нести відповідальність за неправильність (помилковість) заповнення трудової книжки. При цьому, формальний недолік не може слугувати достатньою підставою для відмови зарахування періоду роботи до страхового стажу.
Однак, трудова книжка позивача втрачена. 
Водночас, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Надані позивачем документи містять достатні відомості, що дозволяють встановити періоди роботи ОСОБА_1 з 10.11.1985р. по 12.04.1987р. в Івано-Франківському міському об`єднанні «Промтовари», а також періоди роботи з 13.04.1987р. по 31.12.1997р. та з 01.07.1999р. по 03.08.1999р. у ЗАТ «Універмаг «Прикарпаття».
Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
З метою належного та ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 , суд вважав за необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення № 091630017937 від 31.03.2025р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , а також зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію, з 24.03.2025р. (дати звернення з заявою).

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-XIІ), Законом України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004р.

Частиною 1 ст.9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року за наявності страхового стажу не менше 32 року.

Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У ст.1 Закону №1058-ІV наведено наступні визначення:
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р., відповідно до п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

На час внесення спірних періодів роботи до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затв. постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974р., пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням п.2.4 Інструкції № 58.
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС № 656 від 06.09.1973р. «Про трудові книжки працівників та службовців» (надалі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Відповідно до п.18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посад дві особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р., встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».
Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як встановлено судом першої інстанції, трудова книжка позивача втрачена.

Довідкою архівного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № Л-704 від 16.11.2009р. стверджується те, що позивач у період з 10.11.1985р. по 12.04.1987р. перебувала у трудових відносинах з Івано-Франківським міським об`єднанням «Промтовари» та обіймала посаду контролера-касира (згодом старшого контролера-касира), у період з 13.04.1987р. по 03.08.1999р. працювала старшим контролером-касиром Івано-Франківського універмагу «Прикарпаття» (у подальшому ЗАТ Універмаг «Прикарпаття») (а.с.21).
Період роботи у Івано-Франківському універмазі «Прикарпаття» підтверджується витягом з трудової книжки позивача від 01.10.1978р., завіреним інспектором відділу кадрів Івано-Франківського універмагу «Прикарпаття», із змісту якого слідує, що ОСОБА_1 13.04.1987р. прийнята на роботу продавцем (наказ № 72 від 13.04.1987) (а.с.18).
Зі змісту довідки форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , наданої пенсійним органом 23.01.2025р. з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування слідує, що ЗАТ Універмаг «Прикарпаття» у період з 01.01.1998р. до 01.09.1999р. сплачувало за позивача страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.20).
Згідно змісту довідки архівного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № Л-704 від 16.11.2009р. у документах Івано-Франківського міського об`єднання «Промтовари» є дані про те, що ОСОБА_1 з 10.11.1985р. прийнята контролером-касиром в магазин № 245 (наказ № 220 від 10.11.1985р.); ОСОБА_1 – ст.контролера-касира магазину № 245 з 13.04.1987р. переведено ст.контролером-касиром в універмаг «Прикарпаття» (наказ № 72 від 13.04.1987р.) (а.с.21).

Апеляційний суд зазначає, що періоди трудової діяльності позивача з 12.09.1982р. по 02.08.1987р., з 01.01.1998р. по 30.06.1999р. та з 01.08.1999 по 31.12.1999р. були враховані пенсійним органом в повному обсязі, що підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема, довідкою форми ЗС-право пенсійного органу (а.с.61). 
Відтак, в цій частині права позивача не порушені, підстави для повторного зобов`язання судом вчинити спірні дії щодо зарахування цих періодів до страхового стажу є відсутніми.

Водночас, наданими позивачем документами підтверджено період її роботи з 03.08.1987р. по 31.12.1997р. у ЗАТ «Універмаг «Прикарпаття».

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФ України в Житомирській обл. безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача період її роботи з 03.08.1987р. по 31.12.1997р. у ЗАТ «Універмаг «Прикарпаття».
Звідси, рішення ГУ ПФ України в Житомирській обл. № 091630017937 від 31.03.2025р. про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком не ґрунтується на вимогах закону.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що згідно з ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи ПФ України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків у органів ПФ України під час вирішення питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.
Органи ПФ України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
При цьому, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Разом з тим, в матеріалах справи є відсутніми докази здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення права позивача на призначення пенсії за віком із врахуванням спірного періоду, зокрема, направлення запитів щодо отримання таких документів до юридичних осіб чи повідомлення позивача про необхідність надання будь-яких документів тощо.

В частині вирішення вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення їй спірної пенсії.
Разом з тим, наведених обставин апеляційним судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови в призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні № 091630017937 від 31.03.2025р. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.
Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення їй пенсії за віком.

Оскільки п.10 ч.2 ст.245 КАС України допускає можливість застосування судом іншого способу захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту прав та інтересів позивача, як визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ України в Житомирській обл. № 091630017937 від 31.03.2025р. про відмову в призначенні пенсії за віком; зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03.08.1987р. по 31.12.1997р. у Закритому акціонерному товаристві «Універмаг «Прикарпаття»; зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.03.2025р. про призначення пенсії за віком (із доданими до неї документами) та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.
При цьому, суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення пенсії у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.
За таких умов прийняття судом рішення про визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача призначити пенсію без перевірки наявності чи відсутності усіх для цього підстав буде передчасним.
При повторному розгляді заяви позивача також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем висновки судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню) та порушення норм процесуального закону, що призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки його висновки (в частині) не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с.10).
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача всю суму сплаченого судового збору, оскільки, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено на користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно із способом захисту порушених прав. Також з таких умов правильним є застосування принципу визначення розміру судових витрат (виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог, який стосується часткового задоволення судом вимог немайнового характеру, за якого визначити у відсотковому відношенні суму судового збору є неможливо).
Окрім цього, відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ України в Житомирській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській обл. задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025р. в адміністративній справі № 300/2670/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській обл. № 091630017937 від 31.03.2025р. про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.08.1987р. по 31.12.1997р. у Закритому акціонерному товаристві «Універмаг «Прикарпаття».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.03.2025р. про призначення пенсії за віком (із доданими до неї підтверджуючими документами) та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській обл. (10003, Житомирська обл., м.Житомир, вул.О.Ольжича, буд.7; код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 08.07.2026р.