Номер провадження: 22-ц/813/5070/26 
Справа № 517/1174/25
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В. А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Захарівського районного суду Одеської області від 29 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Тростенюка В.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

15.11.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 02.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 22035000495892, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами.
28.05.2025 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №28/05/2025, відповідно до якого ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.
Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує умови договору, у останньої виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 372,00 грн., з яких: 40 696,30 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 0,8 грн. – заборгованість за відсотками, 31 674,90 грн. – заборгованість за комісією, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Захарівського районного суду Одеської області від 29.12.2025 року позовні вимоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» були задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 22035000495892 від 02.03.2021 року в сумі 72 372 ,00 грн., судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. (а.с.83-85). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким зменшити розмір заборгованості за кредитом, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.89-91).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
У зв`язку з перерубуванням судді Громіка Р.Д. у відпустці та враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, датою ухвалення цього судового рішення є 20.07.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.03.2026 року (а.с.100), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.101, 103). 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у заявленому позивачем розмірі, у тому числі комісію за обслуговування кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір та відповідач не в повному обсязі виконала його умови, внаслідок чого виникла заборгованість (а.с.83-85). 

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що  02.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 22035000495892, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Звертаючись із даним позовом, позивач зазначав, що заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 40 696,30 грн.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 02.03.2021 року отримала кредитні кошти у розмірі 32 688,38 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позову.
За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» підлягає стягненню заборгованість за основним боргом у розмірі 32 688,38 грн.

Крім того, в задоволенні позовних вимог, в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 31 674,90 грн., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на наступне.

Так, п. 1.1. кредитного договору від 02.03.2021 року визначено умови сплати позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту (а.с.47).
Апеляційний суд зазначає, що відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».
Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.
За таких обставин, п. 1.1. кредитного договору в частині щодо сплати позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту у визначеному кредитодавцем розмірі в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемним.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові, в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 31 674,90 грн. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає задоволенню, рішення Захарівського районного суду Одеської області від 29.12.2025 року – скасуванню, з ухвалення постанови про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованості за кредитом у загальному розмірі  32 689,18 грн., з яких: 32 688,38 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 0,8 грн. – заборгованість за відсотками.

Крім того, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись із даним позовом, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» просило стягнути з відповідача судові витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 3 000,00 грн.
До позовної заяви ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» надало: договір про надання правової допомоги № 43453613/1 від 25.03.2025 року укладений між ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та адвокатом Дорошенко М.А., додаткову угоду до вказаного договору, акт від 28.10.2025 року відповідно до якого вартість наданих адвокатом позивачу послуг становить 3 000,00 грн., а також квитанцію від 30.10.2025 року про сплату позивачем адвокату Дорошенко М.А. 3 000,00 грн., призначення платежу: згідно договору про надання правової допомоги № 43453613/1 від 25.03.2025 року (а.с.42).
Отже, витрати позивача, пов`язані із наданням правничої допомоги встановлені належними на допустимими доказами.
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що квитанція від 30.10.2025 року зазначає одержувача коштів ФОП ОСОБА_2 не може бути підставою для відмови у відшкодуванні позивачу витрат пов`язаних із правовою допомогою.
Дорошенко М.А. є адвокатом, що підтверджується ордером (а.с.8) та договором про надання правової допомоги та згідно вказаного договору надала ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» відповідні послуги відповідно до акту виконаних робіт. 
Отже, позивач має право на відшкодування витрат на правничу допомогу пропорційно задоволених вимог, про що буде зазначено нижче. 

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, на 45,17%, тому з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 1 094,20 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 1 355,10 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.
Крім того, зважаючи на те, апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, з ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зробити взаємозалік вказаних сум та стягнути з ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 2 539,40 грн. (3 633,60 – 1 094,20 = 2 539,40).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 - 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Захарівського районного суду Одеської області від 29 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 43453613, заборгованість за кредитним договором від 02.03.2021 року № 22035000495892 у загальному розмірі 32 689,18 (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень 18 копійок). 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 43453613, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір у загальному розмірі 2 539,40 (дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять гривень 40 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Р.Д. Громік 

О.С. Комлева