ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 344/1355/22
провадження № 51-689 км 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020090010002180, за обвинуваченням 
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 липня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні. 
Вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасовано і ухвалено свій, яким, зокрема, ОСОБА_9  призначено покарання за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна. В решті вирок суду залишено без зміни. 
Крім того, судовими рішеннями також було засуджено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України та ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 185 КК України, судові рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржуються.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_9 засуджено за незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, повторно, вчинене організованою групою, за наступних обставин.
Так, у вересні 2020 року ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вступили у злочинну змову з метою збагачення від злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним придбанням та зберіганням психотропної речовини - амфетамін, а також її незаконний збут. В подальшому ними було створено відповідні Telegram-канали та зареєстровано електронні гаманці для отримання коштів від незаконного збуту психотропної речовини. В жовтні 2020 року ОСОБА_6 діючи з відома ОСОБА_9 замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи психотропну речовину - амфетамін, з метою її подальшого збуту та 08 жовтня 2020 року під час отримання поштового відправлення у ОСОБА_9 було вилучено, відповідно до висновку експерта, 422,981 г амфетаміну, що є особливо великим розміром. Продовжуючи свою діяльність, у грудні 2020 року ОСОБА_6 створив організовану групу, до якої залучив, зокрема, і свою дружину ОСОБА_9 , яка відповідно до розподілу функцій, повинна була отримувати поштові відправлення з амфетаміном, фасувати психотропну речовину, зберігати її, здійснювати перевезення та передавання для подальшого збуту шляхом «закладок», забезпечування отримання та розподіл коштів, одержаних від незаконного збуту психотропної речовини, використовуючи електронні платіжні системи та банківські рахунки. Протягом грудня 2020 року - червня 2021 року ОСОБА_9 спільно з іншими учасниками організованої групи систематично здійснювали збут амфетаміну на території м. Івано-Франківська та м. Калуша. Під час проведення санкціонованих обшуків 29 червня 2021 року за місцем проживання останньої та в автомобілі було виявлено і вилучено амфетамін, який зберігався з метою подальшого незаконного збуту. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_9 та звільнити останню на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. Вважає, що апеляційним судом допущено неправильне застосування положень статей 50, 66, 75 КК України при призначенні засудженій покарання через не врахування всіх позитивних даних, які характеризують її та дають підстави для звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, як було зроблено місцевим судом. 
Також на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 була подана касаційна скарга прокурором, який брав участь в кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, та в подальшому від неї відмовився на підставі положень ст. 432 КПК України.
Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також засуджений ОСОБА_6 під час касаційного розгляду підтримали касаційну скаргу та просили змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_9 та звільнити останню на підставі ст. 75 КК Україні.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Винуватість ОСОБА_9 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 307 КК України в касаційній скарзі захисника не оспорюються. 
Так, ОСОБА_9  визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке згідно з вимогами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зокрема, щодо ОСОБА_9 , дотримався наведених вимог матеріального права.
Так, у своїй апеляційній скарзі прокурор наводив доводи щодо м`якості призначеного, зокрема, ОСОБА_9 покарання з огляду на необґрунтоване застосування місцевим судом одночасно положень статей 69 та 75 КК України і вважав, що засудженій слід призначити покарання, яке належить відбувати реально. Зокрема, вважав, що засудженій необхідно призначити покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. 
Апеляційний суд частково погодився із зазначеними доводами і скасував вирок місцевого суду, зокрема щодо ОСОБА_9 , в частині звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та обрав таке покарання, що належить відбувати реально. При цьому, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчинених злочинів, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК України формальних критеріїв, а і з особливостей конкретного кримінального правопорушення. Зокрема, апеляційний суд узяв до уваги те, що ОСОБА_9 вчинила злочин у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, кількість цієї психотропної речовини (особливо великий розмір). 
Разом із тим, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, суд зважив на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння в розкритті злочинів, вчинення злочину вперше, повне визнання своєї винуватості, вчинення злочини через матеріальну залежність від чоловіка, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин. 
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції усупереч твердженням захисника, належно умотивувавши своє рішення, визнав їх такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, правильно призначив ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.
У контексті наведеного не можна визнати спроможними та переконливими доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність- незастосування ст. 75 КК України та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженої через суворість.
Вирок апеляційного суду у цій частині є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає приписам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Правових підстав вважати призначене засудженій покарання явно несправедливим через суворість і недостатнім для досягнення його мети колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставою для зміни вироку апеляційного суду, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року щодо  ОСОБА_9  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3