Справа № 304/1/26

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 вересня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Шевчука В.В.
суддів: Мацунича М.В., Джуги С.Д.
за участю секретаря судового засідання Авдєєвої К.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на заочне рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2026 року (суддя Гевці В.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
В січні 2026 року ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 26 828,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що 31 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 9963944, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 9 500,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Сторони визначили, що строк позики складає 30 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,60% в день та розміром акційних процентів 1,28% в день. Відповідно п. 2 договору визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) складають 2,7% в день. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 9 500,00 грн строком на 30 днів, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього договору. 
Відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує у зв`язку із чим, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 9963944 від 31 серпня 2020 року станом на 27 травня 2021 року (дата відступлення права вимоги) становить 26 828,00 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом – 9 500,00 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за увесь час користування кредитними коштами – 17 328,00 грн.
10 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Профіт Капітал»/Фактор) укладено договір факторингу №10072020 (далі – договір факторингу). Відповідно до п. 2.1 договору факторингу первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Пунктом 4.1. договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку № 3 до цього договору. 27 травня 2021 року між сторонами було підписано реєстр прав вимоги № 117 за договором факторингу № 10072020, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 9963944 від 31 серпня 2020 року, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал».
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Профіт Капітал» заборгованість за договором позики № 9963944 від 31 серпня 2020 року в розмірі 26 828,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2026 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Судом зазначено, що ТОВ «ФК Профіт Капітал» не набуло прав кредитора у відношенні до відповідачки ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК Профіт Капітал» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Стягнути на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість в розмірі 26 828 грн, 2422,40 грн сплаченого судового збору та 7 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Апелянт вказує, що 27.05.2021 року між сторонами було підписано Реєстр прав вимоги №117 за договором Факторингу № 10072020, відповідно до якого право вимоги за Договором позики №9963944 від 31.08.2020 року перейшло до TOB «ФК «Профіт Капітал».
Звертає увагу суду на положення пункту 10.1 договору факторингу, яким врегульовано строк дії зазначеного договору. Зокрема, відповідно до вказаного пункту Договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх печатками і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін за 30 днів до моменту закінчення строку його дії не заявить письмово про свій намір розірвати Договір.
На думку апелянта, відповідно до пункту 10.1 договору факторингу, дія договору продовжувалась на кожен наступний календарний рік та на момент підписання Реєстру прав вимоги № 117 від 27.05.2021 р. договір факторингу діяв.
Також, апелянт вказує, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий курс» укладено договір про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024 року. Відповідно до Акту, вартість наданих послуг із правової допомоги складає 175 000 грн, в котрий відповідно включено правову допомогу до позичальника за Договором позики №9963944 в розмірі 7000грн, що була сплачена TOB «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» Об`єднанню в повному обсязі, та підтверджується платіжним дорученням.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, 31 серпня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 9963944, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаних у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1 вказаного договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Згідно з п. 2 договору сума позики складає: 9 500,00 грн; строк позики: 30 днів; базова процентна ставка/день 1,60 % (фіксована).
Дата надання позики: 31 серпня 2020; дата повернення позики (останній день): 30 вересня 2020 року; знижена процентна ставка/день 1,28%; розмір процентів на прострочену позику у день 2,70%.
В пункті 11 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» відповідачкою зазначений рахунок № НОМЕР_1 .
Пунктом 5 договору погоджено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положеньЗакону України «Про електронну комерцію»договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Відповідно до копії довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 02 грудня 2025 року, ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтвердило прийняття до виконання та завершення платіжної операції, ініціатором якої є ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», щодо переказу коштів 31 серпня 2020 року в сумі 9 500,00 грн на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .
Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 9963944 від 31 серпня 2020 року, складеним ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованість за період з 30 серпня 2020 року по 03 червня 2021 року становить 26 828,00 грн, з яких: 9 500 грн – заборгованість за тілом позики; 17 328,00 грн – заборгованість за процентами.
Таким чином належними та допустимими доказами підтверджується факт укладення договору позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 та факт отримання останньою кредитних коштів у сумі 9 500 грн.
10.07.2020 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу №10072020, строк дії якого закінчується 31 грудня 2020 року. 
Відповідно до п. 2.1 договору факторингу первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти.
Пунктом 4.1. договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку № 3 до цього договору.
27 травня 2021 року між сторонами за договором факторингу було підписано реєстр прав вимоги № 117 за договором факторингу № 10072020, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 9963944 від 31 серпня 2020 року, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (а.с.19).
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 9963944 від 31 серпня 2020 року на підставі договору факторингу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факт передання права грошової вимоги за договором позики № 9963944 від 31 серпня 2020 первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги , як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Встановлено, що кредитний договір № 9963944 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено 31 серпня 2020 року договір позики № 9963944.
В той же час 10 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Профіт Капітал»/Фактор) укладено договір факторингу №10072020. 
З вищенаведеного слідує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 10.07.2020 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 31.08.2020 року ще не існували.
В матеріалах справи міститься реєстр права вимоги №117 від 22.05.2021 про відступлення права вимоги від клієнта до фактора за договором факторингу №10072020, однак, в реєстрі не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості (за наявності). Також наданий витяг з реєстру не містить підписів сторін та печаток, тому такий є неналежним доказом, який підтверджує той факт, що до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача. В справі відсутні відомості про те, що матерали кредитної справи передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. 
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. При цьому, якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України) (п. 62 Постанови ВП ВС від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.09.2018 у справі №909/968/16 виснувала, що договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.
Обов`язковими ознаками договору факторингу є як надання фінансування фактором клієнту, так і повернення фінансування клієнтом фактору, причому з оплатою клієнтом цієї фінансової послуги (близькі за змістом висновки сформульовані в постановах ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, п. 48; від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20, п. 20)
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження оплати за договором факторингу №10072020 від 10.07.2020, або зобов`язання провести таку оплату після підписання реєстру прав вимоги, відтак позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора 
Судова колегія констатує, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.
З огляду на викладене, заявлений позов є недоведений та необґрунтований, а тому відсутні підстави для його задоволення.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на невірній оцінці фактичних обставин справи та помилковому тлумаченні вищевказаних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами. 
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді