ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 р. | Справа № 520/9748/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 19.12.25 у справі № 520/9748/22
за позовом ОСОБА_1 
до  Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області 
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення суми - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати суддівської винагороди з доплатою за вислугу років за період з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2022 року. 
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати суддівської винагороди з доплатою за вислугу років за період – з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2022 року. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 набрало законної сили 14.04.2025.
12.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив суд зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, подати у строк 10 днів звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про стягнення суми - залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 520/9748/22 - скасовано. Адміністративну справу № 520/9748/224 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про стягнення коштів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 встановлено судовий контроль за виконанням Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області відповідно до статті 382-1 КАС України протягом двох місяців з дня отримання копії цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22.
11.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить суд:
- накласти на керівника суб`єкта владних повноважень - Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за неподання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22;
- половину суми штрафу стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину - до Державного бюджету України;
- за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що звіт на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 відповідачем у встановлений судом строк (протягом двох місяців) не подано, що свідчить про невиконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року. Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, а тому вважає за необхідне накласти на керівника Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області штраф.
Разом із тим 18.12.2025 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області через канцелярію суду подано звіт на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22.
Поданий звіт мотивовано тим, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 знаходиться у черзі на виконання шляхом стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», відкритої на рівні територіального управління. Станом на 18.12.2025 кошторис по зазначеній бюджетній програмі становить 0,00 грн. Зазначає, що одразу після надходження фінансування, вищевказане судове рішення буде виконано територіальним управлінням в порядку черговості.
Також повідомляє про те, що Територіальне управління щомісяця по декілька разів звертається до головного розпорядника бюджетних коштів з проханням виділити додаткові бюджетні асигнування для бюджетної програми 0501150 для подальшого виконання судових рішень, прийнятих на користь суддів та працівників апаратів судів. Державна судова адміністрація України (листи Державної судової адміністрації України, а саме: лист від 23.06.2025 за вихідним №11-12410/25, лист від 17.07.2025 за вихідним №11-14186/25, лист від 18.07.2025 за вихідним №11-14371/25, лист від 01.08.2025 за вихідним №11-15524/25, лист від 18.09.2025 за вихідним №11-18583/25).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у прийнятті звіту Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про виконання судового рішення Харківського адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 - відмовлено.
Звільнено керівника Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від сплати штрафу відповідно до частини 3 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідком відмови у прийнятті звіту про виконання рішення Харківського адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22.
Встановлено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Харківській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Харківського адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 - протягом 90 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.
Попереджено відповідача, що відповідно до ч.10 ст. 382-3 КАС України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про стягнення коштів - залишено без задоволення.
Не погодившись із ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість позиції суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу суду в частині та постановити нову, якою накласти на керівника суб`єкта владних повноважень - Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за неподання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22. Половину суми штрафу стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину - до Державного бюджету України. За власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22. Апеляційну скаргу розглядати без виклику сторін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник, із посиланням на обставини справи, указує на те, що оскаржувана ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року не відповідає фактичним обставинам справи через не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та є незаконною. Положення оскаржуваної ухвали жодним чином не відображають будь-яких доводів заявника, оцінку вказаних доводів судом, які суд узяв до уваги/відхилив вмотивованими аргументами та відповідних висновків, зроблених на підставі дослідження відповідних доказів у справі, а тому вказана ухвала постановлена з істотним порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про безпідставність її доводів, а тому просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом установлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення суми - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати суддівської винагороди з доплатою за вислугу років за період з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2022 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати суддівської винагороди з доплатою за вислугу років за період – з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2022 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 встановлено судовий контроль за виконанням Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області відповідно до статті 382-1 КАС України протягом двох місяців з дня отримання копії цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22.
Із посиланням на те, що звіт на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 відповідачем у встановлений судом строк (протягом двох місяців) не подано, ОСОБА_1 11.12.2025 звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом із тим 18.12.2025 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області через канцелярію суду подано звіт на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22.
Приймаючи ухвалу про відмову у прийнятті звіту Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про виконання судового рішення Харківського адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вжиття достатніх й вичерпних заходів для виконання рішення суду в повному обсязі.
Водночас суд першої інстанції на підставі ч.ч. 3, 5 ст. 382-3 КАС України звільнив керівника Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від сплати штрафу та встановив Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Харківській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Харківського адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 - протягом 90 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили, залишивши без задоволення при цьому заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 382 КАС України.
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України”, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень” (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
За змістом наданого до суду звіту встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 знаходиться у черзі на виконання шляхом стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», відкритої на рівні територіального управління. Станом на 18.12.2025 кошторис по зазначеній бюджетній програмі становить 0,00 грн. Зазначено, що одразу після надходження фінансування, вищевказане судове рішення буде виконано територіальним управлінням в порядку черговості.
Також відповідач повідомляє про те, що Територіальне управління щомісяця по декілька разів звертається до головного розпорядника бюджетних коштів з проханням виділити додаткові бюджетні асигнування для бюджетної програми 0501150 для подальшого виконання судових рішень, прийнятих на користь суддів та працівників апаратів судів. Державна судова адміністрація України (листи Державної судової адміністрації України, а саме: лист від 23.06.2025 за вихідним №11-12410/25, лист від 17.07.2025 за вихідним №11-14186/25, лист від 18.07.2025 за вихідним №11-14371/25, лист від 01.08.2025 за вихідним №11-15524/25, лист від 18.09.2025 за вихідним №11-18583/25).
Тобто, за обставин цієї справи, суд ураховує, що відповідач не виконав рішення суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати суддівської винагороди з доплатою за вислугу років за період – з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2022 року.
Отже, станом на дату розгляду звіту відповідача доказів того, що рішення суду було виконано в повному обсязі, та відповідачем вчинено всі дії для його виконання відповідачем, не надано.
Твердження відповідача про те, що виплата суми нарахування суддівської винагороди на виконання рішення суду буде здійснюватися за наявності відповідного фінансування, не підтверджує виконання всіх дій відповідачем на виконання рішення суду.
Водночас суд приймає до уваги той факт, що відповідач неодноразово звертався до головного розпорядника бюджетних коштів з проханням виділити додаткові бюджетні асигнування для бюджетної програми 0501150 для подальшого виконання судових рішень, прийнятих на користь суддів та працівників апаратів судів, що підтверджується копіями листів від 23.06.2025 за вихідним № 11-12410/25, від 17.07.2025 за вихідним № 11-14186/25, від 18.07.2025 за вихідним № 11-14371/25, від 01.08.2025 за вихідним № 11-15524/25, від 18.09.2025 за вихідним № 11-18583/25.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відтак, зважаючи на відсутність в матеріалах справи як доказів нарахування, так і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати суддівської винагороди з доплатою за вислугу років за період – з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2022 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що рішення суду в повному обсязі не виконано, а отже поданий звіт відповідачем про виконання судового рішення не підлягає прийняттю судом.
Ураховуючи, що поданий Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати суддівської винагороди з доплатою за вислугу років за період – з 01 вересня 2020 року по 31 жовтня 2022 року, не підтверджує його виконання в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про встановлення нового строку для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі протягом 90 днів з моменту прийняття цієї ухвали.
Разом із тим згідно з ч. 3 ст. 382-3 КАС України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 382-3 КАС України суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Так, наданими відповідачем доказами підтверджується, що відповідач вживає залежні від нього заходи для виконання рішення Харківського адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22. Також відповідачем наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, зокрема, очікування фінансування зі сторони розпорядника бюджетних коштів.
Таким чином відповідачем на цей час підтверджено відсутність бюджетних асигнувань для виконання рішення суду у цій справі.
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 та в ухвалі від 04 жовтня 2022 року у справі № 200/3958/19-а вказав, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду.
Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не встановлено фактів, які б свідчили про умисне ухилення саме керівником ТУ ДСА у Харківській області від виконання рішення суду у даній справі, підстав для накладення штрафу на керівника відповідача немає.
Подібний підхід щодо застосування положень частини другої статті 382 КАС України викладений Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 27 січня 2022 року у справі № 2а-10/2007, від 31 січня 2022 року у справі №442/3936/17, від 06 вересня 2022 року у справі № 754/12702/14-а та від 24 червня 2024 року у справі № 380/2458/21, від 20 грудня 2024 року у справі № № 160/5259/20 тощо.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для звільнення керівника ТУ ДСА у Харківській області від сплати штрафу та відмови у задоволенні клопотання позивача про накладення штрафу.
Суд також зазначає, що надання відповідачу можливості не виконувати судове рішення до надходження бюджетних коштів, в аспекті встановленої тривалої пасивної поведінки Управління, призведе до суттєвого порушення прав позивача. В той же час, визначений судом строк спонукатиме відповідача до виконання рішення суду, що є суттю судового контролю.
Стосовно вимоги позивача про розгляд судом за власною ініціативою питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22, колегія зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2025, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025, заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ТУ ДСА у Харківській області про стягнення суми - залишено без задоволення.
У вказаній ухвалі судом зазначено, що оскільки розрахунок належної позивачем заборгованості судом не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22 із зобов`язання здійснити виплату заборгованості на стягнення конкретної суми цієї заборгованості, суд фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 Кодексом адміністративного судочинства України.
Оскільки обставини, встановлені судом під час розгляду вищевказаної заяви, не змінилися станом на грудень 2025 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність вимоги заявника, наведені в його заяві, про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду в цій справі, а отже відмовив в задоволенні вказаної частини вимог.
Щодо ідентичних вимог позивача до суду апеляційної інстанції про розгляд судом за власною ініціативою питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/9748/22, колегія зазначає таке.
По-перше, розгляд питання за власною ініціативою свідчить, що ініціативу щодо розгляду відповідного питання має право проявити суд, який розглядає справу, а позивач має право самостійно заявити відповідне клопотання.
По-друге, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду цього питання за власною ініціативою, оскільки це питання не стосується виплати пенсійних або соціальних виплат, а зміна способу виконання рішення суду призведе до розгляду питань, які не вирішувалися при ухваленні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025, що, у свою чергу, є неприпустимим.
По-третє, апеляційна скарга не містить жодних доводів в обґрунтування незаконності чи необґрунтованості рішення суду першої інстанції, а тому також не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою позивача з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, судом надано відповіді на всі ключові питання сопру.
Разом із тим аналіз статті 382 КАС України дозволяє дійти висновку, що судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), а тому для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який прийняв відповідне рішення, це саме стосується і питання щодо накладення штрафу.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17.
З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги про накладення на керівника ТУ ДСА у Харківській області штрафу колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки вирішення таких вимог у розумінні статті 382 КАС України віднесено до компетенції суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, яким у даному випадку є Харківський окружний адміністративний суд.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі № 520/9748/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя | | Я.В. П`янова
Судді | | В.Б. Русанова   А.О. Бегунц