Справа № 147/360/26
Провадження № 22-ц/801/1758/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року	Справа № 147/360/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Рибчинського В.П., Стадника І.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2026 року про зупинення провадження, постановлену суддею Борейко О.Г., повний текст складено 13 травня 2026 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,
встановив:
На розгляді Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
16 квітня 2026 року адвокатом Конякіним М.С. в інтересах ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України до вирішення цивільної справи №147/746/23.
Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2026 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Конякіна М.С. про зупинення провадження у справі задоволено.
Зупинено провадження у справі №147/360/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна до набрання законної сили судовим рішенням у справі №147/746/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільною сумісною власністю подружжя.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та продовжити розгляд справи. 
У скарзі зазначає, що твердження суду першої інстанції про неможливість вирішення питання, чи є спірний житловий будинок з господарськими спорудами спільною сумісною власністю колишнього подружжя не заслуговують на увагу, оскільки будинок було придбано за спільні кошти. Предметом розгляду у справі № 147/746/23 є виключно питання визнання боргу спільною сумісною власністю подружжя, який брався, як стверджує ОСОБА_2 , в інтересах сім`ї. Житловий будинок фігурує у ньому лише як предмет, на який наче витрачалися позичені кошти. Серед позовних вимог питання про поділ зазначеного боргу, як спільного майна подружжя, не ставиться. Вирішення питання щодо правового режиму боргового зобов`язання жодним чином не перешкоджає суду встановити обставини та здійснити поділ спільного майна у межах даної справи. Зупиняючи провадження у справі про поділ спільного майна подружжя суд порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю часткою у спільному майні. Вже три роки через неправомірні дії відповідача вона не має доступу до своєї частини спільного майна, що є недопустимим. Зупинення провадження фактично призводить до безпідставного затягування строків розгляду справи, порушує принцип розумності строків судового розгляду та право сторони на своєчасний судовий захист.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що у лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на:
- 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 118.8 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 0524180600:02:003:0272, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість 1/2 частки автомобіля ЗАЗ SENS, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , в розмірі 63 450 (шістдесят три тисячі чотириста п`ятдесят) грн 50 коп.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 20 листопада 2004 року по 22 лютого 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 29 червня 2023 року вона звернулась з позовною заявою про поділ майна подружжя в натурі, яку, в силу певних обставин, залишено без розгляду за її клопотанням. Оскільки сторони не дійшли спільної згоди щодо поділу майна, вона повторно звернулася до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя. За період перебування у шлюбі сім`єю ОСОБА_3 було придбано: автомобіль ЗАЗ SENS,; житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований на земельній ділянці розміром 0,25 га, кадастровий номер 0524180600:02:003:0272, за адресою: АДРЕСА_1 , яка у власності подружжя. Титульним власником вказаного майна зазначено ОСОБА_2 .. Транспортний засіб відповідачем було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2022 року без згоди позивача і за кошти, які не відповідали реальній ринковій вартості автомобіля. Тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу 1/2 частину вартості проданого ним автомобіля. Житловий будинок був придбаний 24 вересня 2018 року, під час шлюбу за згодою позивача, яка була дружиною. Земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Будянської сільської ради 14 грудня 2029 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, під час перебування у шлюбі з позивачкою. Спірний будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно частки є рівними, а отже і поділ спільної сумісної власності подружжя має відбуватись шляхом поділу вищезазначеного будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки по 1/2 за кожним. 
Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі.
27 березня 2026 року адвокатом Конякіним М.С. в інтересах ОСОБА_2 подано заяву (відзив), в якій сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Вказано, що автомобіль був відчужений в період шлюбу, кошти за який були витрачені на загальні потреби дрібними сумами. На момент подачі позовної заяви даний автомобіль не є у спільній сумісній власності та не підлягає поділу. Вимог щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення автомобіля позивач не ставить. Що стосується вимог про поділ житлового будинку, то позивач не вказує про існування іншого спору, а саме цивільної справи №147/746/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільною сумісною власністю. В зустрічному позові ОСОБА_2 ставить питання про те, щоб визнати борг у розмірі 40 000 доларів США, який було отримано для купівлі будинку та для того, щоб зробити там ремонт спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином до вирішення спору в справі №147/746/23 вирішити даний спір не можливо, тому що ухвалення рішення в попередній справі може стати підставою для мирного врегулювання спору.
Встановлено, що ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 про поділ майна подружжя у цивільній справі №147/746/23 залишено без розгляду. 
16 квітня 2026 року адвокатом Конякіним М.С. в інтересах ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у даній справі. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовною заявою про поділ спільного майна. У зв`язку з тим, що у Тростянецькому районному суді Вінницької області знаходиться справа №147/746/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргу спільною сумісною власністю, ОСОБА_2 просив суд зупинити провадження у даній справі №147/360/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 147/746/23 на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України. Фактично обидві справи стосуються одного й того ж об`єкта житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а їхні сторони є тотожними. Рішення у справі №147/746/23 безпосередньо впливатиме на можливість вирішення даного спору по суті, оскільки предметом позову є грошові кошти, які ОСОБА_2 взяв в борг для купівлі вищезазначеного будинку та проведення в ньому ремонтних робіт. Таким чином, до моменту вирішення спору у справі №147/746/23, розгляд цього провадження є передчасним. Продовження слухання без вирішення питання щодо належності права користування створюватиме ризик ухвалення судових рішень, які суперечитимуть одне одному, що суперечить засадам правової визначеності та стабільності судових актів.
07 травня 2026 року адвокатом Олійник Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 подано заяву, в якій сторона позивача просила відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі з тих підстав, що ухвалення рішення у справі №147/746/23 жодним чином не впливає на можливість розгляду та вирішення даної справи про поділ спільного майна подружжя, оскільки предмети спору у вказаних справах є різними, а встановлення обставин у справі про визнання боргу спільною сумісною власністю не має преюдиційного значення для вирішення спору про поділ майна. Тобто посилання на те, що обидві справи стосуються одного і того ж об`єкта житлового будинку з господарськими будівлями є недоречним і точно не обґрунтованим. Відтак зупинення провадження у цій справі суперечитиме принципу ефективності судового процесу та призведе до безпідставного затягування розгляду справи.
Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі вважав, що від результату розгляду справи №147/746/23 про визнання боргу спільною сумісною власністю колишнього подружжя буде залежати розгляд справи за позовом ОСОБА_1 про поділ майна, а тому існує об`єктивна неможливість розгляду справи №147/360/26 до завершення розгляду справи №147/746/23.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Визначаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті, - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Критерії, які б дозволяли переконливо стверджувати про наявність чи відсутність об`єктивної неможливості розгляду справи, в процесуальному кодексі не визначені.
Водночас між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року, справа №6-1957цс16 зробив висновок про те, що вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.
Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. З огляду на наведене для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Предметом спору у даній справі №147/360/26 є житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, а також автомобіль, зокрема поділ будинку і земельної ділянки в рівних частках між сторонами та стягнення грошової компенсації за автомобіль.
Предметом спору у справі №147/746/23 є гроші, а саме визнання боргу в сумі 40 000 доларів США, які були спрямовані на придбання будинку та здійснення в ньому ремонтних робіт, спільною сумісною власністю подружжя.
Гроші, як будь-яке інше майно, у розумінні норм ЦК України – це особливий різновид майна, і вони, як і будь-яке інше майно, є об`єктом цивільних правовідносин.
Тобто в цих справах спори з приводу різного майна.
Ні у справі №147/360/26, ні у справі №147/746/23 сторони не заявляють про те, що спірне майно, зокрема житловий будинок, є особистою приватною власністю когось із них. Вимог про визнання майна особистою приватною власністю сторонами не заявлялося.
Із змісту позовів у вказаних справах вбачається, що сторони не заперечують, що майно (рухоме, нерухоме) є спільною сумісною власністю.
Отже, вимоги позивача ОСОБА_1 та обставини, які потрібно встановити суду, розглядаючи вимоги у справах №147/360/26 та №147/746/23, є різними і, на переконання апеляційного суду, не взаємопов`язані.
Зупинивши провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №147/746/23, суд першої інстанції не навів достатніх мотивів, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням в іншому провадженні по цивільній справі, а також не зазначив, які саме обставини не можуть бути встановлені судом самостійно при розгляді цієї справи або чому зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Суд обмежився лише загальним посиланням на неможливість розгляду даної справи без вирішення згаданої вище справи.
Дотримання розумних строків розгляду справи є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а тому безперечно повинно враховуватися при вирішенні судом питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене вище, наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції через безпідставне задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.
Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.П. Рибчинський

І.М. Стадник