КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/27250/25 Головуючий у суді І інстанції: Колесник О.М. 
провадження №22-ц/824/13103/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Музичко С.Г., Ратнікової В.М.
секретар судового засідання: Пустовіт І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Поліщук Наталії Євгеніївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григоренко Яни Олександрівни, стягувач: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання розрахунку заборгованості по стягненню аліментів таким, що не відповідає дійсності, скасування розрахунку заборгованості по стягненню аліментів постанов про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року представник боржника Семерика О.Ф. у виконавчому провадженні НОМЕР_3 ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою до державного виконавця Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григоренко Я.О., стягувач: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання розрахунку заборгованості по стягненню аліментів таким, що не відповідає дійсності, скасування розрахунку заборгованості по стягненню аліментів постанов про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника (а.с.1).
Скарга обґрунтована тим, що 17.12.2025 року державним виконавцем Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григоренко Я.О. винесено постанову про накладення штрафу, якою на ОСОБА_1 на підставі ч.14, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф в розмірі 76 210 грн. 74 коп.. Крім того, 02.01.2026 року поштовим відправленням Семерик О.Ф. отримав постанову державного виконавця Григоренко Я.О. про розшук майна боржника, зокрема, автомобілів „НОNDА", д.н.з. НОМЕР_1 та д.н.з. НОМЕР_2 , які належать боржнику на праві власності. У зв`язку з такими діями державного виконавця Григоренко Я.О. ОСОБА_1 був змушений збільшити вимоги за скаргою і просити суд визнати дії державного виконавця Григоренко Я.О. щодо складання розрахунку від 11.12.2025 року заборгованості зі сплати аліментів, винесення постанови про арешт коштів боржника від 8.01.2026 року, винесення постанови про розшук майна боржника від 17.12.2025 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_3 протиправними, визнати розрахунок заборгованості по стягненню аліментів від 11.12.2025 року таким, що не відповідає дійсності, скасувати розрахунок заборгованості по стягненню аліментів від 11.12.2025 року, скасувати постанови про арешт коштів боржника від 8.01.2026 року та про розшук майна боржника від 17.12.2025 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_3, а від решти вимог скарги бажав відмовитись, оскільки в їх розгляді відпала потреба. Вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ніякої заборгованості по сплаті аліментів у боржника ОСОБА_1 перед стягувачем ОСОБА_2 не існує. Він щомісяця вчасно сплачує стягувачу розмір грошових коштів, визначений державним виконавцем. В оскаржуваному розрахунку Григоренко Я.О. незаконно завищила розмір середньої заробітної плати працівника по м. Богуславу Київської області в період з листопада 2020 року по листопад 2025 року. Тому просив її дії щодо складання розрахунку заборгованості визнати протиправними, а сам розрахунок такий, що не відповідає дійсності та скасувати його. Оскільки постанови про арешт коштів боржника від 08.01.2026 року та про розшук майна боржника від 17.12.2025 року, винесені державним виконавцем Григоренко Я.О., є похідними від розрахованої нею заборгованості по сплаті аліментів, тому просив визнати дії державного виконавця щодо їх складання протиправними та скасувати їх (а.с.78-80).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2026 року в задоволенні скарги відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 3 633 грн 60 коп. судового збору.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Поліщук Н.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та вимоги скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково під час прийняття оскаржуваного рішення не взяв до уваги та не навів оцінку добросовісності поведінки ОСОБА_1 під час виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва щодо сплати аліментів. Зокрема, не врахував інформацію про щомісячну сплату аліментів ОСОБА_1 , дані про які зазначені Миронівським ВДВС у самому розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем», який подано ОСОБА_1 до Дарницького районного суду м. Києва разом зі скаргою на дії державного виконавця.
Тобто судом першої інстанції не врахована регулярна сплата ОСОБА_1 аліментів у розмірі доведеному йому державним виконавцем, за обставин коли саме на останнього законом покладено обов`язок визначати розмір аліментів, який підлягає сплаті, та обов`язок повідомити про це боржника, зокрема і про зміну розміру аліментів.
Крім того суд першої інстанції помилково не звернув увагу на відсутності в постанові про розшук транспортних засобів боржника обґрунтування необхідності вжиття такого заходу, зазначення розміру заборгованості, що само по собі не дає можливості прийти до висновку про пропорційність вжиття такого примусового заходу.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
26 серпня 2026 року (через підсистему «Електронний суд» та 03 вересня 2026 року (через електронну пошту суду) до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Н.Є. про розгляд справи без їх участі. Вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що свої обгрунтування незгоди з розрахунком заборгованості представник заявника ОСОБА_3 не підтвердила будь-якими доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України, не надавши суду платіжні документи про отримання стягувачем щомісячного розміру аліментів або розписок стягувача про їх отримання, не зазначивши який саме показник при розрахунку не відповідає дійсності або є завищеним і за який період, не надавши суду свій контррозрахунок, який би свідчив про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. При цьому, оглянувши автоматизовану систему виконавчих проваджень, суд першої інстанції не знайшов в ній відомостей про відсутність заборгованості по сплаті аліментів.
Суд прийшов до висновку, що оскільки заявником ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_3 не надано доказів протиправних, незаконних дій державного виконавця Григоренко Я.О. щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів боржником і винесення з цього приводу описаних вище постанов у виконавчому провадженні НОМЕР_3, тому підстав для визнання таких дій протиправними та скасування процесуальних документів виконавчого провадження у суду немає.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3633,60 грн, суд першої інстанції послався на положення ст. 452 ЦПК України та обгрунтував свої висновки тим, що оскільки суд відмовляє у задоволенні вимог скарги в повному обсязі, тому стягнення судового збору покладається на скаржника на користь держави.
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповдіно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до ч. 3 с. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.
Відповдіно до ч.ч. 2, 3 статті 451 ЦПК України разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Встановлено, що 30.01.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-7214/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку.
13.02.2013 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 на підставі виконавчого листа №2-7214/12 (№1 а/п АСВП).
Як зазначає начальник Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Роман Кармазин (у відзиві на скаргу на дії державного виконавця) згідно матеріалів виконавчого провадження 30.10.2025 року державним виконавцем Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григоренко Я.О. проведено розрахунок зі сплати аліментів боржником ОСОБА_1 і станом на 01.11.2025 року заборгованість склала 214 610 грн 24 коп. 11.12.2025 року державним виконавцем Григоренко Я.О. було повторно проведено розрахунок зі сплати аліментів і з урахуванням всіх квитанцій, наданих сторонами виконавчого провадження, і станом на 11.12.2025 року заборгованість складала 153 817 грн 74 коп. (а.с.52-53).
30.10.2025 року та 31.10.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 10-11, 12-13).
17.12.2025 року державним виконавцем Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григоренко Я.О. на підставі наявності заборгованості по сплаті аліментів у термін понад 3 місяці було винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено розшук двох транспортних засобів боржника ОСОБА_1 : автомобілів «НОNDА», д.н.з. НОМЕР_1 та «НОNDА», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.26 зворот. - 27, 47).
08.01.2026 року тією ж посадовою особою на підставі наявності заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 125 935 грн 33 коп. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші на суму заборгованості 125 935 грн 33 коп. (а.с.82, зворот- 83).
Як уже зазначалося, наявність заборгованості зі сплати аліментів більш ніж за три місяці, є підставою для звернення стягнення на майно боржника. У зв`язку з чим, державним виконавцем, були винесена постанова про розшук належних боржнику транспортних засобів та постанова про арешт коштів боржника.
З огляду на викладене, враховуючи те, що державним виконавцем дії щодо накладення арешту на грошові кошти та оголошення в розшук майна боржника, вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а заявником не було обґрунтованого в чому саме полягало порушення його прав, у зв`язку з винесенням державним виконавцем оскаржуваних ним постанов, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 до державного виконавця Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григоренко Яни Олександрівни.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не витребував і не дослідив виконавче провадження не відповідають дійсності, адже зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд при встановленні обставин справи посилався на матеріали виконавчого провадження номер за АСВП: НОМЕР_3.
Доводи апеляційної скарги про те, що станом на 07 червня 2026 року в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, при перегляді інформації за номером виконавчого провадження НОМЕР_3 у вкладці «Інформація про виконавче провадження» на другій сторінці у графі «Сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом» зазначено «0 грн» (а.с. 137-138 зворот), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки на момент розгляду скарги в суді першої інстанції належними доказами підтверджено, що у боржника ОСОБА_1 була наявна заборгованість по сплаті аліментів.
Крім того, погасивши в повній мірі заборгованість по аліментах, боржник маєправо ставити питання перед державним виконавцем про зняття арешту з підстав, визначених п.7 ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку погашенням заборгованості із сплати періодичних платежів.
Доводи апеляційної скарги про те, що боржника не було повідомлено виконавчою службою про те, що з листопада 2020 року було змінено розмір аліментів, які він мав щомісячно сплачувати, в свою чергу боржник платив аліменти у тій сумі, яку визначила виконавча служба, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки виконавчою службою змінено розмір середньомісячної заробітної плати в Обухівському районі, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Крім того боржник знає про перебування на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення аліментів у частці, а також що розмір середньої заробітної плати змінюється, отже повинен вживати всіх дій щодо вчасної сплати аліментів.
Судом встановлено та не спростовано апелянтом, що заборгованість по аліментам у ОСОБА_1 виникла з його вини, оскільки він не повідомив виконавчу службу про свої доходи, знаючи що з нього утримуються аліменти з усіх видів доходу, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, він своєчасно не надавав державному виконавцю квитанції про добровільну сплату аліментів.
За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними та висновків суду не спростовують.
Що стосується стягнення судом першої інстанції судового збору з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 3633,60 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, як вбачається із ухвали суду першої інстанції, судом за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 було стягнуто з останнього на користь держави 3 633 грн 60 коп. судового збору.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У частині, яка не врегульована статтею 452 ЦПК України, розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця, здійснюється з урахуванням статті 141 ЦПК України.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством та Кодексом України з процедур банкрутства; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
За своїм змістом вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Розміри ставок судового збору, визначені у статті 4 Закону України «Про судовий збір», залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в окремих випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Отже, ані розділом VII ЦПК України, ані Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.
Аналогічна позиція викладена і в абзаці 2 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».
Подібні правові висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18), від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18).
Попри унормування в Законі України «Про судовий збір» питання справляння судового збору, розміри його ставок, до об`єктів справляння судового збору (ч.1 ст.3) не віднесено скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. Зазначені скарги не включено також до переліку заяв та клопотань, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 Закону України «Про судовий збір»).
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 1423/19804/2012 (провадження № 61-1264св24).
Таким чином, не підлягає сплаті судовий збір за подання до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
За таких обставин суд першої інстанції, постановивши ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , дійшов помилкового висновку про стягнення із заявника на користь держави судового збору у розмірі 3633,60 грн, оскільки судовий збір за подання до суду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби не справляється, тому, незалежно від результату розгляду скарги ОСОБА_1 , за його рахунок не можуть компенсуватись іншій стороні чи державі судові витрати по сплаті судового збору.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат є помилковим та такими, що не відповідають вимогам закону, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2026 року в цій частині підлягає скасуванню, в іншій частині ухвалу суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Поліщук Наталії Євгеніївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 3633 грн 60 коп. - скасувати.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «11» вересня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.М. Ратнікова