Справа №478/818/26 Пров. №2/478/556/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2026 року с-ще Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
за участі:
секретаря судового засідання Шинкарюка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань суду с-ща Казанка, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В с т а н о в и в:
У червні 2026 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» через електронну систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №202513 від 28.09.2025 року в розмірі 11 971,70 грн, яка складається з: 6 545,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 3 725,70 грн - заборгованості за несплаченими процентами, 501,00 грн - заборгованість по комісії, 1 200 грн - заборгованість за штрафними санкціями, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.09.2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачка уклали договір про споживчий кредит №202513 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Кредитний договір складається з індивідуальної частини, яка містить персональні умови кредитування Позичальника, графіку платежів та публічної частини, спільної для всіх клієнтів кредитодавця розміщеної на сайті за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Зокрема, згідно з Правилами, до укладення кредитного договору, позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту у вигляді додатку до оферти/проекту кредитного договору. Під час реєстрації, відповідно до встановленого порядку та інструкцій, розміщених на сайті кредитодавця, відповідачка пройшла процедуру встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення Кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію та верифікацію позичальника на підставі отриманих від неї відомостей та документів, а також за допомогою системи BankID НБУ, що було передбачено та погоджено умовами Кредитного договору.
Кредитний договір підписано відповідачкою шляхом введення одноразового ідентифікатора 79е39сес. На виконання умов Кредитного договору, 28.09.2025 року Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 . 
10 жовтня 2025 року Первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 10102025, згідно з яким, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. 
Таким чином, відповідно до витягу з Додатку №1 від 04.03.2026 року до Договору факторингу 10102025 до позивача перейшло право вимоги до відповідачки.
Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором по споживчий кредит № 202513 від 28.09.2025 року у розмірі 10 771,70 грн, яка складається з: 6 545,00 грн заборгованості по тілу кредиту; 3 725,70 грн заборгованості по несплаченим відсоткам та 501,00 грн заборгованості по комісії.
Ухвалою судді від 08.07.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію по платіжній картці відповідачки.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, щодо винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала.
Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про судове засідання, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, суд ухвалив проводити розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд встановив такі фактичні обставини справи.
28 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачкою було укладено Договір споживчого кредиту №202513. 
Згідно з умовами договору (п.2.1-2.9.1) кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.2.6 (84 дні) Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору. Сума кредиту становить 6 945,00 грн, яка надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5 000,40 грн на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 1 944,60 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 Індивідуальної частини.
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 360,00 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний тариф комісії за управліня та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Комісія за надання кредиту складає 1 944,60 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту. Загальний строк кредитування складає 84 дні з 28.09.2025 року по 21.12.2025 року. Строк, на який надається кредит встановлюється графіком. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Загальні витрати складають 5 676,30 грн. Денна процентна ставка складає 5 676,30 грн 
Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 52 605,96% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 12 621,30 грн.
З графіку платежів за кредитним договором визначено, що повернення кредиту відбувається шляхом сплати 6 платежів у загальній вартості 12 621,30 грн.
Договір про споживчий кредит № 202513 (індивідуальна частина) від 28.09.2025 року, Додаток до договору про споживчий кредит № 202513 від 28.09.2025 року, яким є Графік платежів за кредитним договором, відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором: 79е39сес.
Аналогічні умови кредитування передбачено у Паспорті споживчого кредиту, підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором: dd6ca4f8 разом із заявкою на видачу кредиту № 100944953 від 28.09.2025 року, до моменту укладання кредитного договору.
Відповідно до інформації наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.07.2026 року №20.1.0.0.0/7-260714/96592-БТ, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано картку № НОМЕР_2 та на яку 28.09.2025 року були зараховані грошові кошти у сумі 5 000 грн. 
З Картки обліку виконання договору № 202513 вбачається, що відповідачка не здійснювала оплату для ТОВ «ФК «Кредіплюс» за кредитним договором, у зв`язку із чим, заборгованість за Договором складає 11 971,70 грн, яка складається з: 6 545,00 грн заборгованості по тілу кредиту; 3 725,70 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн заборгованості по комісії; 1200,00 грн - заборгованості за пенею.
З виписки з особового рахунку за договором № 202513 від 28.09.2025 року вбачається. що станом на 01.05.2026 року заборгованість відповідачки не погашена.
10 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та позивачем укладено Договір факторингу №10102025. Відповідно до умов цього договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній. Підписаний та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру боржників.
Згідно з Витягом з Додатку №1 до договору факторингу № 10102025 від 04.03.2026 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №202513 від 28.09.2025 року на загальну суму 11 971,70 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань, які регулюються такими нормами законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Застосовуючи до правовідносин зазначені норми права, суд дійшов такого висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору споживчого кредиту №202513. Відповідачка будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та сплатою комісії, підписала кредитні документи. 
Отже, сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом, розмір комісії. 
Кредитодавець за вказаним договором виконав взяті на себе зобов`язання, натомість відповідачка умови кредитного договору належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.
За зобов`язаннями відповідачки перед ТОВ «ФК «Кредіплюс» за Договором споживчого кредиту № 202513 від 28.09.2025 року, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» відповідно до Договору факторингу № 10102025 від 10.10.2025 року, суд вважає такі обставини доведеними належними та допустимими доказами, яких достатньо для висновку про дійсність укладеного договору факторингу.
Факт отримання відповідачкою грошових коштів у кредит підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 16.07.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260714/96592-БТ.
Таким чином, суд доходить до висновку, що заборгованість відповідачки за таким кредитним договором становить 10 771,70 грн, яка складається з: 6 545,00 грн заборгованості по тілу кредиту; 3 725,70 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 501,00 грн заборгованості за комісією.
Відповідно до наведеного, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову.
Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, згідно ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 7000,00 грн.
З матеріалів справи встановлено, що 20.01.2026 року між Адвокатським Бюро «Тимошенко та партнери» та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги №20/01/26-02.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн позивач подав такі докази: Договір про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026 року; додаткову угоду №25771557068 від 20.04.2026 року до договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026 року; Акт прийому-передачі наданих послуг від 05.05.2026 року (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026), з яких: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 202513 від 28.09.2025 року 2 години 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором № 202513 від 28.09.2025 року 2 години 1000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 202513 від 28.09.2025 року на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 1 година 500,00 грн; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 202513 від 28.09.2025 року на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 1 година 500 грн.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд застосовує критерії реальності адвокатських витрат.
Як виснував Верховний Суд у справі №756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Верховний Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.
Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При вирішенні клопотання суд приходить до висновку, що обсяг наданих адвокатом послуг з правничої допомоги адвоката у цій справі не є значним, визначений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та таким, що не відповідає складності справи та(або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, ЄРДПОУ 43541163) заборгованість за договором про споживчий кредит №202513 від 28.09.2025 року у розмірі 10 771,70 грн, яка складається з: 6 545,00 грн заборгованості по тілу кредиту; 3 725,70 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 501,00 грн заборгованості за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, ЄРДПОУ 43541163) витрати пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 2 662,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, ЄРДПОУ 43541163) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Казанківським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 26.08.2026 року.

Суддя