Справа № 346/866/25
Провадження № 2/346/143/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
29 червня 2026 р.	м. Коломия	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар судового засідання - Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління соціальної політики Коломийської міської ради та Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради, про визнання неправомірним та скасування запису про зняття з реєстрації місця проживання та зобов`язання внести відомості про скасування запису про зняття з реєстрації місця проживання, сформувати і внести дані для передачі до ДМС та вчинити усі інші дії, необхідні для поновлення записів про зареєстроване місце проживання,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради, в якому просить визнати неправомірним та скасувати рішення Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради від 23.11.2024 року про зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради внести до реєстру територіальної громади відомості про скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання, сформувати і внести відповідні дані для передачі до відомчої інформації системи ДМС та вчинити всі інші необхідні дії для поновлення записів про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиції учасників справи (стислі).
Аргументи позивача. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. У них народилось двоє дітей, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з 17 грудня 1999 року ОСОБА_1 , був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 . Після одруження, він та його дружина ОСОБА_7 почали спільно проживати та користуватись даною квартирою, вели спільне господарство, сплачували всі комунальні послуги і надалі проживають в ній та утримують. З моменту народження дітей, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діти також проживали і надалі проживають з ними у даній квартирі. 5 вересня 2016 року було проведено реєстраційні дії, а саме: зареєстровано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в вищезазначеній квартирі. І ця квартира належала його мамі, ОСОБА_10 , яка ІНФОРМАЦІЯ_4 померла.
Після смерті матері квартиру успадкували удвох ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на частки квартири. І в січні 2025 року йому стало відомо, що відповідачі звернулись до Управління «ЦНАП» Коломийської міської ради із заявою про зняття позивачів із зареєстрованого місця проживання (перебування), у вказаній квартирі. І зняття реєстрації відбулось відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та підпункту 5 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07 лютого 2022 року № 265. 
Однак у позивачів відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, придатне для проживання. І зняттям з реєстрації, його позбавлено права на працю (зареєструватись в центрі зайнятості), на житло, виборчих прав. Крім того, його синові має виповнитись 14 років, відповідно він повинен отримати паспорт громадянина України, однак зняття з місця реєстрації унеможливлює скористатись таким правом. Також, він, як військовозобов`язаний громадянин України, повинен повідомляти територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про зміну місця проживання/реєстрації, проте йому про ці дії стало відомо випадково. Отже рішення відповідачів суттєво порушує їх права та інтереси і є очевидно протиправним, таким що порушує права людини визначені ст. 8 Конвенції.
Згідно підпункту 2 пункту 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних)» послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебуває) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.
Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання дитини не здійснюється за заявою власника житла, якщо власником не є один із батьків або інших законних представників дитини. Подання заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників особи з згодою іншого з батьків чи законних представників або за наявності рішення-згоди органів опіки і піклування.
Аргументи відповідачів. У 2010 році позивач одружився. За кілька місяців до одруження він попросив дозволу у мами ОСОБА_10 та дідуся ОСОБА_11 тимчасово пожити разом із майбутньою дружиною у цій квартирі, на що мати і дідусь погодились. Хоча дідусь не дуже бажав цього, однак не хотів створювати незручної ситуації. На той час у квартирі ще жила бабуся позивача та відповідачки ОСОБА_12 , яка померла у 2015 році. Після одруження через деякий час у позивача народилось двоє дітей, які фактично проживали і досі проживають у цій квартирі. Пізніше у 2016 році позивач попросив маму зареєструвати дітей щоб була можливість віддати дітей у шкоду саме в м. Коломию, а не в с. Шешори Косівського району. З того часу діти залишались зареєстрованими в цій квартирі. У 2014 році мати подарувала земельну ділянку у товаристві Мічурінець позивачу тим розрахунком, щоб він там будував житло. У 2015 році дідусь ОСОБА_11 помер. За життя між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 було укладено договір довічного утримання, згідно з яким після смерті останнього майно (половина квартири за адресою – АДРЕСА_1 ), переходить у власність ОСОБА_10 . Після смерті дідуся відповідачки, ОСОБА_10 (його дочка, мама позивача і відповідачки) оформила на себе право власності на спадкове майно та стала власником цілої квартири загалом.
Приблизно у 2018-2019 роках мати позивача і відповідачки виявила бажання упорядкувати документи згідно зі своєю волею та подарувати квартиру відповідачці як це раніше було обумовлено. Оскільки там були зареєстровані діти позивача, то це було перешкодою у переоформленні, про що повідомив нотаріус. Тому ОСОБА_10 звернулась що позивача із проханням, щоб він надав дозвіл на укладення договору дарування квартири на користь відповідачки. Однак позивач у цьому проханні категорично відмовив. Фактично з цього часу між позивачем з одного боку та мамою, а також батьком та відповідачкою з другого боку почали погіршуватись відносини. У 2020 році мати позивачки і відповідача раптово і неочікувано померла. Оскільки заповіт був на користь відповідачки, то позивач подав позов у суд про визнання заповіту недійсним. В ході судового розгляду була призначена почеркознавча експертиза і після підтвердження, що підпис у заповіті вчинено саме мамою позивача і відповідачки ОСОБА_10 , позивач подав до суду заяву про залишення позову без розгляду.
Аргументи Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради. Проти задоволення позову заперечували, просили розглянути справу без участі представника.
Аргументи органу опіки та піклування (Управління соціальної політики Коломийської міської ради). Подали висновок в якому зазначили, що реєстрація місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється виключно за умови, що така реєстрація здійснюється за наявним у реєстрі територіальної громади зареєстрованим місцем проживання батьків чи один одного. 01.05.2026 року Комісією із питань захисту прав дитини при департаменті надання соціальних та адміністративних послуг Коломийської міської ради встановлено те, що між батьками не виникає спорів, щодо визначення місця реєстрації дітей, тому дане питання не може бути предметом розгляду Комісії із питань захисту прав дитини. Окрім цього батьки зобов`язані зареєструвати місце проживання дитини віком до 14 років протягом 30 календарних днів після зняття з попередньої реєстрації та прибуття на нове місце проживання. Додатково повідомляють, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місце проживання дитини цього віку визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Отже дитина у віці від десяти до чотирнадцяти років має право висловлювати свою думку щодо визначення її місця проживання. Частина 3 ст. 29 ЦК України надає дитині право у разі спору звернутись до органу опіки та піклування або до суду, які мають визначити місце проживання дитини. І в даному випадку, як батьки так і роган опіки та піклування і суд мають керуватись інтересами перш за все дитини.
Аргументи дітей. Висловили позицію через батька, просили задовольнити позов. До суду просили не викликати, бо додати до позиції батька нічого не можуть. І суд їх не викликав, оскільки їх позиція є зрозумілою аби не піддавати дітей психологічному стресу, незважаючи на їх вік.
Оцінка суду щодо фактів
Згідно з свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , а його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (а.с. 10-12,19 том 1).
16.11.1999 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 купили в рівних частинах квартиру: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстрували (а.с.190-191 том 1).
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_6 , одружились 15.05.2010, у зв`язку із чим ОСОБА_15 змінила своє прізвище на « ОСОБА_16 » (а.с. 13 том 1).
Однак, суд вважає встановленою і ту обставину, оскільки її визнала відповідачка, що ОСОБА_1 та ОСОБА_14 за кілька місяців до одруження, тобто починаючи мінімум з березня 2010 року, з дозволу власників вазаної квартири почила проживати разом квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.239-242 т.1). При цьому сам ОСОБА_1 взагалі з 17.12.199 року, про що піде мова далі.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , а його батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 14 том 1). Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , а її батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 15 том 1).
І оскільки відповідачка це визнала, суд вважає встановленою і ту обставину, що після свого народження, вказані діти теж почали проживати в цій же квартирі (а.с.239-242 т.1).
А відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , мали зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.12.1999 року, 05.09.2016 та 05.09.2016 відповідно (а.с.16-18 том 1). Що також вказує на отримання права проживання у цій квартирі цими особами від власників. 
І суду не надано будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали право користування вказаною квартирою на якийсь обмежений строк.
ОСОБА_10 , мати ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с.20 том 1).
Але за життя, відповідно до заповіту від 25 червня 2019 року, ОСОБА_10 заповіла належну їй на праві власності трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с. 192 том 1).
Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2024 року встановлено, що ОСОБА_5 успадкувала після смерті ОСОБА_10 право власності на частину квартири яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 185 том 1).
23.11.2024 ОСОБА_5 , за згодою ОСОБА_4 , звернулась до Управління "Центр надання адміністративних послуг" із заявою про зняття із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 22-28,29-35,36-42 том 1). 
На підставі чого, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було знято 23.11.2024, що підтверджується також і витягами з реєстру територіальної громади (а.с.23,30,37, 16-18 том 1).
Крім цього відповідно до договору дарування частки квартири ( АДРЕСА_1 ) 27.11.2024 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 частини вищевказаної квартири (а.с. 188 том 1).
А з іншого витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (яка є донькою ОСОБА_10 ), а також ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_15 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , які є дітьми ОСОБА_5 зареєстрували своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , з 28.11.2024 (а.с.170,171,172, 173-180 том 1).
Однак, згідно з актом №26 обстеження умов проживання від 10.02.2025 року встановлено, що сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з дітьми: ОСОБА_19 та ОСОБА_20 проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21 том 1). 

Зміст спірних правовідносин.
Отже, між позивачами та відповідачами дійсно виникли цивільно-правові відносини у сфері користування власністю, зокрема квартирою, в межах яких виник спір з приводу наявності у відповідачів права зняти з реєстрації місця проживання позивачів, якщо право користування квартирою не припинилось. 

Оцінка суду щодо права.
З одного боку, стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. А з іншого, боку вона ж гарантує і право кожного на житло (стаття 47 Конституції України).
Усі позивачі отримали безстрокове право користування житлом (квартирою АДРЕСА_3 ) від колишніх власників квартири, за часів дії вже нової Конституції України та Цивільного кодексу України.
Частина 1 статті 383 ЦК України передбачала, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Разом з цим, ч.1 ст.401 ЦК України встановлювала, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. А ч.2 ст.403 ЦК України уточнювала, що сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.
Встановлені судом обставини прямо свідчать про те, що усі позивачі отримали саме безстроковий сервітут щодо квартири АДРЕСА_3 від колишнії власників цієї квартири.
Але потім, власники квартири змінились на відповідачів, які й зняли з реєстрації місця проживання позивачів.
Стаття 13 Конституції України передбачає, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
А стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Однак власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Разом з цим, ч.6 ст.403 ЦК України прямо вказує на те, що сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.
Отже, незважаючи на те, що новими власниками квартири АДРЕСА_3 стали відповідачі, які й зняли з реєстрації позивачів, сервітут щодо цієї квартири, тобто право користування позивачами цією квратирою безстроково, зберігав свою чинність.
Статтею 406 ЦК України передбачено випадки, за наявності яких сервітут припиняється, але відповідачі не довели перед судом того, що сервітут щодо позивачів припинився на момент зняття їх з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі.
І тому суд вважає, що положення статті 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» якими визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, слід розуміти не як окрему та самостійну підставу для зняття з реєстрації місця проживання будь-якої особи за заявою власника житла, а як механізм реалізації права власника житла зробити це, однак виключно стосовно осіб, які не мають права користування відповідним житлом.
Те саме стосується і п.26 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, яким передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11.
Що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, який він надав у постанові від 11.05.2023 (справа №718/373/22) про те, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).
І тому суд вважає, що рішення Управління «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради від 23.11.2024 року про зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 дійсно було неправомірним. Позаяк вказані особи, були зняті з реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі при наявності права користування нею. І таке рішення Управління порушує право користування квартирою позивачами, двоє з яких є неповнолітніми дітьми.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Тому підлягають задооволенню повністю позовні вимоги, в частині визнання неправомірним та скасування рішення Управління «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради від 23.11.2024 року про зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Раззом з цим, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Також суд враховує і застосовує ч.2 ст.5 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
І оскільки договору між позивачами та віповідачами стосовно вирішення спору не має, а закони України "Про адміністративні послуги", "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", а також Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) і Порядок створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, які затверджені постановою КМУ від 07.02.2022 №265 не містять положень про те, як саме слід відновити порушені права позивачів, позовні вимоги, в частині зобов`язання вчинити дії слід задовольнити, але частково.
Зокрема, слід зобов`язати Управління «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради скасувати у реєстрі територіальної громади таку реєстраційну дію, як зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), за адресою: АДРЕСА_1 та поновити їх реєстрацію місця проживання за цією адресою. Але у вчиненні інших дій, слід відмовити.
Висновок суду щодо судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.9), і позов підлягає задоволенню частково, але по суті повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по половині з кожного.
Щодо виготовлення повного тексту.
Повний текст рішення мав бути виготовлений 09 липня 2026 року. Однак, через питання, пов`язані із проходженням суддею публічної служби, які суддя не міг передбачити заздалегіть та необхідність використання відпустки для їх розв`язання, повний текст цього рішення виготовлено 22.07.2026.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління соціальної політики Коломийської міської ради та Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради, про визнання неправомірним та скасування запису про зняття з реєстрації місця проживання та зобов`язання внести відомості про скасування запису про зняття з реєстрації місця проживання, сформувати і внести дані для передачі до ДМС та вчинити усі інші дії, необхідні для поновлення записів про зареєстроване місце проживання, задовольнити частково.
Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради від 23.11.2024 року про зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Управління «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради скасувати у реєстрі територіальної громади таку реєстраційну дію, як зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), за адресою: АДРЕСА_1 та поновити їх реєстрацію місця проживання за цією адресою.
У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_17 , місце реєстрації АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Суддя: 	Коваленко Д. С.