Справа № 357/8043/26
Провадження № 2-о/357/205/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Бебешко М. М. ,
при секретарі – Примак А. М., ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи,-

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника – адвокат Запаскін Максим Романович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , 14 травня 2026 року звернувся із заявою до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ноябрьськ, Ямало-Ненецький автономний округ, російська федерація.
Заява обґрунтована тим, що заявник є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ноябрьськ, Ямало-Ненецький автономний округ, російська федерація. 
Юридичний інтерес заявника підтверджується також тим, що ОСОБА_2 був одним зі співвласників квартири АДРЕСА_1 . За довідкою КП Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» вих. № 025 1876 від 21.11.2025 право власності на цю квартиру станом до 01.01.2013 було зареєстровано у рівних частках, зокрема за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.01.1997. Саме тому встановлення факту смерті має для заявника реальне юридичне значення. Без державної реєстрації смерті в Україні неможливо належно оформити подальші спадкові та реєстраційні дії щодо майна, у складі співвласників якого досі значиться померла особа. 14.02.2026 заявник звернувся до Білоцерківського відділу ДРАЦС із заявою щодо державної реєстрації смерті батька на підставі наявного свідоцтва про смерть, виданого компетентним органом російської федерації, та просив у разі неможливості реєстрації надати письмову відповідь для звернення до суду. Листом від 24.02.2026 № 22.1-25/275 Білоцерківський відділ ДРАЦС повідомив, що актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в архіві цього відділу не виявлено. Орган ДРАЦС зазначив, що перевірку проведено за первинними та поновленими актовими записами про смерть, а також за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян. У цьому ж листі ДРАЦС роз`яснив, що повторне свідоцтво про смерть можна отримати лише в тій країні, де зберігається архів паперового носія актового запису, а у разі неможливості витребування документів від компетентних органів іноземної держави поновлення актового запису проводиться за місцем проживання заявника. Водночас ДРАЦС прямо вказав, що за відсутності документального підтвердження факту реєстрації акту цивільного стану законодавством передбачено судовий порядок встановлення факту смерті.
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу 14 травня 2026 року передано на розгляд судді Бебешко М.М.
Ухвалою суду від 15 травня 2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд за правилами окремого провадження у відкритому судовому засіданні на 24 липня 2026 року. 
24 липня 2026 року на адресу суду від представника заявника – адвоката Запаскіна Максима Романовича надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника та його представника, з проханням задовольнити заяву про встановлення факту смерті.
Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений судом своєчасно та належним чином. Правом на подання пояснення до суду не скористався За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд за відсутності учасників справи, за наявними у ній матеріалами.
Фіксування судового засідання технічними засобами фіксації не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст. 2487 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:
Заявник є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і місті Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу РФ. 
Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видано 22 січня 2008 року відділом ЗАГС міста Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу РФ.
Заявник, спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .
Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області 24 червня 2026 року повідомив ОСОБА_1 про відсутність в архіві відділу актового запису про смерть ОСОБА_2 та інформував останнього про можливість поновлення актового запису відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. В даній інформації також було зазначено про судовий порядок встановлення факту смерті за відсутності документального підтвердження факту реєстрації цивільного стану.
Заявником до заяви також надано фотографії надгробного пам`ятника його батька.
При вирішенні справи суд виходить з наступного:
Доказів відмови заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька матеріали справи не містять.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 (далі - Інструкція).
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила), встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
За пунктом 7 Правил документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.
У статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародними договором України.
10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів ( далі - Гаазька конвенція 1961 року). Гаазька конвенція 1961 року набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.
Частинами 1, 2 статті 1 Гаазької конвенції 1961 року передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (далі - Конвенція 1993 року), укладеної між державами - членами СНД, зокрема, Україною і російською федерацією, та ратифікованою Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом з тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до вказаного Закону дію Конвенції 1993 року було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції 1993 року, у тому числі, і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Проте з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , громадянина рф, видане відповідно до вимог чинного законодавства іноземної держави (російської федерації), на території якої він помер, містить необхідні реквізити, та згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року № 107, не потребує засвідчення апостилем і подальшої легалізації, а тому вважається дійсним на території України.
За таких підстав необхідність у реєстрації факту смерті ОСОБА_2 компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видачі українського свідоцтва про смерть відсутня.
Заявник не позбавлений можливості використовувати свідоцтво про смерть свого батька, яке видане компетентними органами іноземної держави, у будь-яких правовідносинах на території України, зокрема, щодо оформлення спадщини.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 листопада 2023 року у справі № 202/4449/22, від 24 грудня 2024 року у справі № 387/228/24, від 04 серпня 2025 року у справі №757/27745/24-ц, від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23, від 02 липня 2025 року у справі № 186/227/24, від 15 липня 2025 року у справі № 307/3991/23.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд не приймає до уваги посилання заявника на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 08.10.2025 у справі № 357/9150/24, від 24.12.2025 у справі № 132/611/25, від 24.12.2025 у справі № 132/611/25, так як правовідносини, викладені у даних постановах не є релевантними до правовідносин, які є предметом розгляду судом вказаної цивільної справи.
На підставі викладеного та ст. ст. 13, 76-81, 89, 263-265, 293, 294, 315-317, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 .
Заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Місцезнаходження: 09107, Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 22. Код ЄДРПОУ 33341882. 

Суддя | М. М. Бебешко