Справа № 175/14634/25
Провадження № 2/175/2934/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року Дніпровський районний суд
Дніпропетровської області
у складі: головуючого
судді Васюченка О.Г.
з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, –
ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
Відповідно до заявлених вимог позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А - загальною площею 48,35 кв.м, житловою площею 31,86 кв.м., літ. Б - убиральні, літ. В – сарая, літ. Г - літньої кухні, огорожа – № 1-3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько – ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2 . Вказане домоволодіння було набуте за спільні кошти батьком позивача та його колишньою дружиною ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними було розірвано 29.11.1993 року, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Оскільки поділ майна після розлучення не проводився, за померлим батьком зберігалося право на 1/2 частку вказаного майна. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину, оскільки на момент смерті батька постійно проживала з ним, здійснювала догляд та вступила у фактичне володіння спадковим майном. Постановою приватного нотаріуса ДМНО Бунякіної О.В. від 20.05.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів спадкодавця та невизначеність його частки. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання по справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2026 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав заяву в якій просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище – ОСОБА_4 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис № 29), її батьком є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Прізвище « ОСОБА_5 » позивач обрала у зв`язку з реєстрацією шлюбу 15 вересня 1979 року.
Батько позивача ОСОБА_2 з 27.01.1983 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (актовий запис № 82). Під час шлюбу подружжя набуло у власність за спільні кошти домоволодіння АДРЕСА_3 , на яке Дніпропетровською районною радою на підставі рішення № 284 від 30.10.1990 року видано Свідоцтво про право особистої власності від 03.06.1991 року на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване Новомосковським БТІ за реєстровим № 287-1. На звороті свідоцтва міститься печатка і підпис начальника БТІ. Вищезазначені обставини реєстрації також підтверджуються листом № 562 від 13.05.2025 року Комунальної архівної установи Слобожанської селищної ради.
29.11.1993 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (актовий запис № 434). Колишня дружина батька позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкова справа після її смерті не відкривалася.
Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 13). Заповіту померлий не залишив.
Згідно з довідкою виконкому Волоської сільської ради № 203 від 11.03.2003 року, позивач ОСОБА_1 на день смерті батька постійно проживала разом з ним у спірному будинку, здійснювала за ним постійний догляд та провела поховання за власний рахунок. Також позивач була зареєстрована разом з ним за однією адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно з довідкою виконкому Новоолександрівської сільської ради № 1049 від 01.09.2025 року, спірному домоволодінню АДРЕСА_5 . За даними технічної інвентаризації домоволодіння складається з: житлового будинку літ. А – загальною площею 48,35 кв.м, житловою площею 31,86 кв.м., літ. Б – убиральні, літ. В – сарая, літ. Г – літньої кухні, огорожа – № 1-3.
20.05.2025 син позивача ОСОБА_6 , діючи в інтересах своєї матері на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіної О.В. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою нотаріуса Бунякіної О.В. від 20.05.2025 позивачу відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на домоволодіння з підстави не подання оригіналів документів про право власності безпосередньо спадкодавця на майно, що входить до складу спадщини, не визначено частку померлого у спільній власності подружжя, право власності юридично не оформлено, як наслідок неможливо встановити склад спадкового майна.
Факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 з батьком на момент його смерті, догляд за ним та зберігання документів на будинок свідчать про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном у встановлений 6-місячний строк. Постановою приватного нотаріуса Бунякіної О.В. від 20.05.2025 року позивачу правомірно відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, що робить суд єдиним способом захисту прав позивача.
Станом на час розгляду справи за будь-якою особою не зареєстровано право власності на спірне домоволодіння в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджуються Інформаційними довідками з ДРРП.
Запити до ДРРП робились за двома адресами спірного домоволодіння: за старою – АДРЕСА_3 , та за новою адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином позивач була змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на вказаний вище майно.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з ч. 1 статті 16 ЦК України, ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено можливі способи захисту цивільних прав, серед яких може бути визнання права.
Право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством.
За приписами пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, пункту 3.1. Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року за наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 22 лютого у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21.) неодноразового наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 1 ч. 2 статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.
Зважаючи на наявність об`єктивних перешкод для оформлення позивачем спадщини у нотаріальному порядку, оскільки за спадкодавцем за життя не оформлене та не зареєстроване право власності на спадкове нерухоме майно, суд вважає, що належним, ефективним та правомірним способом захисту невизнаних прав позивача буде саме визнання за нею права власності на спадкове майно судом.
Аналогічна правова позиція щодо можливості визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку особою, яка фактично прийняла спадщину, проте отримала нотаріальну відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц та Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13 вказали, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР 1960 року.
Відповідно до ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР (чинного на момент набуття спірного майна та розлучення батька позивача з дружиною), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а їхні частки є рівними і становлять по 1/2 частині. Оскільки після розірвання шлюбу майно не ділилося, ОСОБА_2 залишався законним власником 1/2 частки домоволодіння.
Факт реєстрації права власності органом БТІ 03.06.1991 року свідчить, що спірне домоволодіння повністю відповідало діючим санітарним, екологічним і будівельним нормам, проєктній документації та вимогам державних стандартів, що виключає ознаки самочинного будівництва та підтверджує можливість його спадкування.
За змістом ст. 524, 525, 529 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом, часом відкриття спадщини є день смерті, а діти померлого є спадкоємцями першої черги в рівних частках. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, спадкоємець, який не вчинив таких дій, вважається таким, що відмовився від спадщини. Відповідно до п. 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (наказ Мін`юсту від 14.06.1994 № 18/5 в редакції, чинній на час відкриття спадщини), спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.
Враховуючи фактично встановлені в судовому засіданні обставини справи та розглядаючи справу на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, дотримуючись засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи правові висновки щодо застосування відповідних норм права, суд вважає доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в межах заявлених і доведених вимог.
Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 22, 28 КпШС УРСР, ст. 524, 525, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР (1960 р.), ст. 4, 5, 15, 16 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) право власності на 1/2 (одну другу) частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А – загальною площею 48,35 кв.м, житловою площею 31,86 кв.м., літ. Б – убиральні, літ. В – сарая, літ. Г – літньої кухні, огорожа – № 1-3, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя      О.Г. Васюченко