Справа № 216/8521/25
провадження №2/216/1423/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Стартановича Д.В.,
за участю: секретаря судового засідання Клименко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №8 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» звернувся до суду з позовом в якому просить судстягнути заборгованість за договором позики з відповідача до ОСОБА_1 , мотивуючи вимоги тим, що між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" (23.06.2025 назву було змінено на ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №42945 від 10.12.2018 в електронній формі. На той час «ФК «ГЕЛЕКСІ» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, «ФК «ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало ТОВ ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 4800,00 грн. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01 % в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 23332,32 грн., з яких: 4800 грн. – заборгованість за позикою; 18532,32 грн., – заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 23332,32 грн., судовий збір у розмірі 2423,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
Ухвалою суду від 18 травня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 18 травня 2026 року витребувано у Банка-емітента АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наступну інформацію: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну карту НОМЕР_2 ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 09.12.2018 по 11.12.2018 р. з відображенням часу зарахування коштів; надати інформацію про номер телефону на який надсилається інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою НОМЕР_2 в період з 09.12.2018 по 11.12.2018 р. 
На виконання ухвали від 18 травня 2026 року витребувані документи надійшли до суду.
Відповідач скористався своїм правов на подання відзиву та надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем не доведено факту надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені наявними у матеріалах справи договором позики. Тому відповідач вважає, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості перед ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за договором позики.
Представник позивача, ОСОБА_2 , надав суду відповідь на відзив в обґрунтування якого зазначив, що заповненням анкети-заяви, позичальник підтверджує прийняття ним відповідних умов надання позики, а також засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок Відповідача. Звертаємо особливу увагу на те, що у випадку якщо відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Доказів того, що вказана картка не належить відповідачу, скаржником не надано. Крім того, скаржником не надано доказів того, що номер телефону, який використувався під час укладення кредитного договору йому не належить, та не є його фінансовим номером, що унеможливлювало б підтвердження проведення операції по підписанню договору. На підставі чого, представник позивача просив суд задовольнити позовну вимоги в повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти заборгованості по тілу кредиту, проте вимогу про стягнення заборгованості по процентам та комісії за користування позикою не визнає. Також зазначив, що всі доводи виклав у відзиві на позовну заяву.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У відповідночті до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Судом встановлено, що ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" (ТМ "ФОНДІ") є компанією, що мала право на надання платіжних послуг.
На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017р. ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") надавало ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку.
Також судом встановлено, що що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» та відповідачем, ОСОБА_3 , укладено договір позики № №42945 від 10.12.2018 року в електронній формі.
Згідно п.1.1 Договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України - гривні.
Сума позики становить: 4800,00 грн (п. 1.1.1), плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01% в день від поточного залишку позики (1.1.2.1); комісії складає 1,3% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору (1.1.2.2); нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (1.1.3.). Нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (1.1.4.). Строк повернення позики - 29 грудня 2018р. (1.1.5). Позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника). 
Згідно п.3.4.1 не пізніше дати, вказаної в пп.1.1.5. Договору, повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором та додатками до нього.
Згідно п.4.1 Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 29 грудня 2018р.
Як вбачається із матеріалів справи договір позики №42945 від 10 грудня 2018 року підписано позичальником ОСОБА_4 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 22692887.
Згідно Графіку платежів до Договору позики №42945 від 10 грудня 2018 року вбачається, що сума позики складає 4800,00 грн; проценти за користування позикою 9,12 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 1185,60 грн.; термін платежу 29.12.2018р.; загальна заборгованість за договором позики складає 5994,72 грн.
Також судом встановлено, що між сторонами було підписано паспорт позики, в якому вказано: тип кредиту - позика, сума/ліміт кредиту - 4800,00 грн., строк кредитування - до 29.12.2018р., мета отримання кредиту - на споживчі потреби, процентна ставка - від залишку позики - 0,01% у день, (3,65% річних); від початкової суми позики - 1,30% у день, (474,50% річних); тип процентної ставки фіксована; проценти за користування позикою - 9,12 грн., Комісійна винагорода за користування позикою 1185,60 грн.; порядок повернення позики -одноразово, 5994,72 грн. до 29.12.2018р. Паспорт містить відмітку про його підпис споживачем ОСОБА_5 , НОМЕР_3 .
Згідно повідомлення наданого директором ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» № 42945 від 01 вересня 2025 року, адресованого ТОВ «ФК «Гелексі», у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: 1.) платник коштів: ТОВ “ФК “ГЕЛЕКСІ” (код ЄДРПОУ 41229318) 2.) отримувач коштів: ОСОБА_3 3.) номер транзакції в системі: 1096326674 4.) номер операції: 118210760 5.) дата проведення платежу: 10.12.2018 6.) сума платежу 4800 7.) валюта платежу: гривня UAH 8.) платіжний засіб (метод): карта 9.) банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK 10.) номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_2 . 
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість за договором позики № 42945 від 10 грудня 2018 року, яка становить 22135,50 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 4800,00 грн., та заборгованості по процентам та комісії за користування позикою у сумі 18532,32 грн.
За приписами ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Аналізуючи зміст статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно ч.1-3 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
За змістом ч.2 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони та ін.
Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто, норми чинного законодавства передбачають одразу декілька способів підписання електронного правочину, один з яких за допомогою одноразового ідентифікатора.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження № 61-18967св20).
Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Отже, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.
Судом встановлено, що договір позики 42945 від 10 грудня 2018 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону із застосуванням одноразового ідентифікатора, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Матеріалами справи належним чином встановлено, що договір позики 42945 від 10 грудня 2018 року із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця проживання, а також інформація щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовими ідентифікаторами, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису.
Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, тому договір вважається укладеним.
Доказів того, що персональні дані відповідача (паспорт громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем до суду не надано. Відомостей про те, що правомірність укладеного договору оскаржувалася, також суду не надано.
За таких обставин доводи відповідача про те, що матеріали позовної заяви не містять належних доказів укладення 10 грудня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та ОСОБА_1 договору позики в електронному вигляді в порядку визначенгму ЗУ «Про електронну комерцію» є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими доказами.
З приводу заперечень представника відповідача щодо відсутності в матеріалів справи доказів перерахування позивачем на рахунок відповідача кредитних коштів, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами.
Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ ФК ЕЛАЕНС. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку.
Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 4800,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про платіжні послуги» Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.
Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок відповідача.
Разом з тим, якщо відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Однак, відповідач у відзиві не надав ніяких документів, які б доводили, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі.
Відповідач у своєму відзиві зазначає, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних доказів, які підтверджують надання ним відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені наявним у матеріалах справи договором позики, тому позивач не довів наявність заборгованості відповідчаа перед ТОВ «ФК «Гелексі». Проте, відповідач не надав доказів, що спростовують наведені в довідці факти (платник, дата, транзакційні номери). Отже, твердження відповідача залишаються припущеннями і не спростовують позовні вимоги.
Крім того, із витребуваних судом документів вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовану карту № НОМЕР_2 , відповідач користувався кредитними коштами в період з 09.12.2018 по 11.12.2018 та періодично здійснював їх часткове погашення, тим самим визнав факт існування договірних зобов`язань перед позивачем, що підтверджується випискою про рух коштів.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В ст.642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Представником позивача надано докази виникнення між сторонами правовідносин, у зв`язку з укладанням ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 договору позики № 42945 від 10 грудня 2018 року, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором.
Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про сплату відповідачем заявленої заборгованості.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦПК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц).
За умовами договору позики 42945 від 10 грудня 2018 року сторони встановили строк кредитування до 29 грудня 2018р.
Відповідно до графіку платежів розмір заборгованості за договором позики №42945 від 10 грудня 2018 року на час закінчення строку кредитування - 29.12.2018р. склав 5994,72 грн., яка складається з суми позики – 4800,00 грн., Проценти за користування позикою - 9,12 грн., комісійна винагорода за користування позикою - 1185,60 грн.
Позивачем в позовній заяві не обґрунтовано та не надано достатніх доказів щодо правомірності та підстав нарахування заборгованості по процентам та комісії за користування позикою за вказаним договором в сумі 18532,32 грн., оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати відсотки за кредитним договором.
Виходячи з вищевказаного, позов ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики №42945 від 10 грудня 2018 року підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 5994,72 грн., яка складається з: 4800,00 грн. - заборгованість за позикою; 9,12 грн. - проценти за користування позикою; 1185,60 грн. - комісійна винагорода за користування позикою.
У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. надано договір про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, довіреність та акт наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 42945 від 01 вересня 2025 року.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавленау відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., та з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1284,50 грн. та судовий збір у розмірі 622,47 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ЗУ «Про електронну комерцію», ст. ст. 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 207 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" заборгованість за договором позики №42945 від 10 грудня 2018 року в сумі 5994,72 грн., яка складається з: 4800,00 грн. - заборгованість за позикою; 9,12 грн. - проценти за користування позикою; 1185,60 грн. - комісійна винагорода за користування позикою.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1284,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі", судовий збір в сумі 622,47 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно з ст.265 ЦПК України:
Позивач: ТОВ «ФК «Гелексі», ЄДРПОУ: 51229318, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липинського В`ячеслава, буд.10/1;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.В.Стартанович