Справа №676/6902/21
Номер провадження 2/676/35/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року   м. Кам`янець-Подільський 
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області 
в складі: головуючого-судді Бондара О.О.
за участю секретаря судового засідання Коротун В.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою Керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради, витребування земельної ділянки, - 
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради, зобов`язання повернути земельну ділянку; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що під час вивчення питання законності надання та використання земельних ділянок було встановлено, що рішенням Устянської сільської ради №9 від 19.03.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » останньому затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку, площею 0,0600 та, для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району (кадастровий номер земельної ділянки: 6822489100:01:001:0103). На підставі зазначеного рішення Устянської сільської ради ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10.04.2015 р.. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Цвіляк А.О. та зареєстрований в реєстрі за №625, ОСОБА_1 передав у власність (продав) для ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району. Позивач вважає, що вказане рішення Устянської сільської ради прийняте з порушенням вимог чинного законодавства. У зв`язку із чим просить: 
1.Визнати незаконним та скасувати рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області № 9 від 19.03.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » на підставі якого ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту с.Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер земельної ділянки: 6822489100:01:001:0103.
2.Витребувати у ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради (код ЄДРПОУ: 04407276) земельну ділянку площею 0,0600 га, що розташована в межах населеного пункту с.Устя Кам`янець Подільського Хмельницької області, кадастровий номер: 6822489100:01:001:0103.
В ході судового розгляду прокурор позов підтримав посилаючись на обставини , вказані в позовній заяві. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 позов не визнала.
Представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 позов не визнала посилаючись на ті обставини, що відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки і прокурором не було внесено на депозит кошти в розмірі вартості спірної земельної ділянки. 

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, подали заяви про слухання справи у відсутності їх представників. 
Заслухавши учасників судового розгляду , вивчивши матеріали справи в повному об`ємі судом встановлено наступне. 
Судом встановлено, що рішенням сорокової сесії VІ скликання Устянської сільської ради № 9 від 19 березня 2015 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га гр. ОСОБА_1 для ведення садівництва, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, яка розташована в с. Устя, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області. Передано ОСОБА_1 у власність дану земельну ділянку, площею 0,0600 га для ведення садівництва, яка розташована в с. Устя, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області (т.1 а.с.11).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 281523903 від 27.10.2021 земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, площею 0,0600 га, цільове призначення для індивідулаьного садівництва, розташована в с. Устя, Кам`янець-Подільського району, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 37369739 від 17.07.2020 року ) (т.1 а.с.12-13).
На підставі договору купівлі-продажу, , посвідченого 17.07.2020 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Цвіляк А.О., зареєстрованого в реєєстрі нотаріальних дій за № 625 право власності ОСОБА_1 припинено з 17.07.2020 ро, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 (т.1 а.с. звор.12).
Згідно з відповіддю Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області від 25 червня 2021 року за результатом проведеного обстеження прибережної захисної смуги річки Смотрич та території Слобідко-Кульчієвецької сільської ради встановлено факти підпсипання грунту на прибережній захисній смузі річки Смотрич, земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, до урізу води та безпосередньо у воду. Чим обмежено доступ до води (т.1 а.с. 14).
Згідно з актом обстеження земельної ділянки №42/01 від 24.06.2021 року, складеного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області Попиком Є.Є., відповідно ст. 20-3 Закону «Про охорону навколишнього природного середовища, положення про Державну екологічну інспекцію у Хмельницькій області проведено обстеження земельних ділянок, встановлено, що на прибережній захисній смузі річки Смотрич в межах сіл Устя поруч з водолазно-рятувальним відділенням № 4 виявлено насип землі до урізу води та у воді р. Смотрич, чим обмежно доступ громадян до річки. Окрім того в ході обстеження встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, перебуває в межах прибережної захисної смуги річки Смотрич.
Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет надало інформацію № 5330-21 від 15 липня 2021 року , що за результатами співставлення місця розташування земельних ділянок з використанням інтернет-ресурсу «Публічна кадастрова карта України» з Проектом водоохоронної зони лівого берега водосховища Дністровської ГЕС встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, знаходиться в межах ПЗС водосховища. Проектна документація водоохоронної зони Дністровського водосховища Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, розроблена інститутом «Укрдіпроводгосп» та затверджена в 1986 р. є чинною.
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки №325-ДК/283/АП/09/01/-21 від 23 липня 2021 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Хмельницькій області відповідно до вимог ст.ст. 6 і 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» проведена перевірка з питання додержання вимог земельного законодавства України під час використання земельної ділянки. Перевіркою виявлено, що земельна ділянка з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, приватної форми власності, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, площею 0,06 га, знаходиться на території Слобідсько-Кульчиєвецької ОТГ Кам`янець-Подільського району в межах с. Устя. На час проведення перевірки земельна ділянка вільна від забудови, вкрита трав`янистою та чагарниковою рослинністю. В ході проведення перевірки здійснювались геодезичні роботи ТОВ «Джафар». Згідно план-схеми земельних ділянок, розробленої ТОВ «Джафар», земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, знаходиться на відстані 81,74 м від урізу води.
Згідно з інформацією Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Сірет №1336 від 13.08.2021, №515 від 28.04.2022, с. Устя, Кам`янець-Подільського району розташоване на лівому березі нижньої течії р. Смотрич, яка на даний час є частиною Дністровського водосховища, та на лівому березі Дністровського водосховища. Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі іх відсутності або якщо містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються згідно з ч. 2 ст. 88 ВК України.
Згідно з інформацією Слобідсько-Кульчиєвецької сільської ради №1590/02-20 від 08.10.2022 р. інформація про встановлену відстань прибережної захисної смуги річки Смотрич та Дністровського водосховища в межах земельної ділянки, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, в сільській раді відсутня.
Відповідно до Робочого проєкту водоохоронних зон лівого берегу водосховища Дністровської ГЕС на території колгоспу «Україна» Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (1988 року), встановлена водоохоронна зона та прибережні смуги. (а.с. 148-169 т. 1)
До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).
Статтею 3 ВК України регламентовано, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.
До земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. (ч. 1 ст. 58 ЗК України)
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;
б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;
в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 61 ЗК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.
Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема: землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. (п. г ч. 4 ст. 83 ЗК України)
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).
За змістом зазначених норм права прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
За таких обставин суд вважає, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103, належать до земель прибережних захисних смуг, тобто є землями водного фонду України, щодо якої установлено спеціальний правовий режим, а тому не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_1 ..
В висновку судового експерта Арашина Олександра Леонідовича за №132/10.7/2024 від 15.11.2024 вказано , що земельна ділянка кадастровий номер 6822489100:01:001:0103 на дату огляду знаходиться поза межами прибережної захисної смуги річки Смотрич. 
Однак суд не бере до уваги даний висновок , оскільки в мотивувальній частині експертизи не вказано, що при дослідженні експертом вивчалась проектна документація на дністровське водосховище та визначались нормативні документи щодо місця розташування урізу води згідно нормативних документів на Дністровське водосховище. Оскільки Дністровське водосховище є штучно – створеним водним об`єктом і рівень води в ньому та рівень урізу води визначається спеціальним органом. 

Відповідачі ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , яка придбала спірну земельну ділянку у ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду, виходячи з її розташування в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, на відстані менше ніж 100 м. Тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у їхню приватну власність є таким порушенням закону, про яке зазначені особи могли та повинні були знати на час набуття земельної ділянки кожним із них. А тому, поведінка сторін правочину не була добросовісною.
Чинне законодавство не передбачає можливість передання у власність земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги. Це обмеження було та залишається доступним, чітким і зрозумілим, а наслідки його недотримання з огляду на приписи ЦК України, ВК України та ЗК України - передбачуваними для будь-якої особи, яка набула у власність земельну ділянку водного фонду. 
У постанові від 20.06.2023 року у справі №554/10517/16-ц, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). 
З огляду на вказане, суд не зв`язаний посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)
За змістом частини першої статті 2 ЦПК України, метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків.
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
За обставинами справи, мета держави , як позивача, спрямована на усунення перешкод власникові (територіальній громаді), який не втратив володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (земельною ділянкою водного фонду), у користуванні та розпорядженні цією ділянкою шляхом її повернення від ОСОБА_2 .
Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18).
Встановивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ОСОБА_2 , суд розглядає вимогу витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку у комунальну власність як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді за правилами негаторного позову.
Для повернення земельної ділянки, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
При вирішенні позовних вимог щодо повернення земельної ділянки обов`язковим є ретельне з`ясування питання щодо правомірності та пропорційності втручання держави у право власності відповідачки на мирне володіння майном (земельною ділянкою).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).
Суд враховує, що позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки спрямовані на захист суспільного інтересу та відновленні становища, яке існувало до порушення права держави на землю, яка входить до прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.
Повернення державі земельної ділянки, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду.
А тому,  суд вважає, що задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки у справі, яка є предметом спору жодним чином не порушує прав відповідачки в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Крім того суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 має право звернутись з відповідним позовом до ОСОБА_1 про компенсацію їй коштів , сплачених за договором купівлі – продажу. 
З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позов в частині позовних вимог про витребування земельної ділянки підлягає частковому задоволенню, шляхом застосування належного способу захисту прав і законних інтересів держави шляхом ухвалення рішення про повернення земельної ділянки водного фонду.
Не заслуговують на увагу заперечення щодо відсутності у прокурора законних підстав для представництва інтересів держави та пред`явлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що дає підстави для залишення позову без розгляду. Оскільки, у цій справі, як зазначив прокурор, Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада є порушником у спірних правовідносинах, її дії та рішення призвели до порушення інтересів держави та відповідно територіальної громади (щодо передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду), а прокурор визначений у позові самостійним позивачем, оскільки орган, який мав би захищати інтереси держави (суспільства) від неправомірних діянь у суді, не може здійснювати такий захист та визначений відповідачем у позові.
У постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.
В силу частини 2 статті 15 Закону України «Про прокуратуру» прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Згідно з ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).
Із положень ч.1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» слідує, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів держави в суді, реалізація якої здійснюється через систему органів прокуратури в порядку вчинення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави.
Під час здійснення представництва інтересів держави в суді прокурор має право звертатися до суду з позовом, а саме підписувати та пред`являти цей позов до розгляду.

Крім того при вирішенні спору суд враховує, що заволодіння землями водного фонду та перехід права володіння ними всупереч ЗК України є неможливим; за загальним правилом розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця (постанови ВП ВС: 22.05.2018, справа №469/1203/15-ц; 28.11.2018, справа № 504/2864/13-ц (пункт 70); 12.06.2019, справа №487/10128/14-ц (пункт 80); 11.09.2019, справа №487/10132/14-ц (пункт 96); 07.04.2020, справа №372/1684/14-ц (пункт 45); від 15.09.2020, справа №372/1684/14-ц (пункт 45); 23.11.2021, справа №359/3373/16-ц (пункт 51)).
З цих підстав судом і не визначалася вартість спірної земельної ділянки при вирішенні питання про повернення земельної ділянки територіальній громаді. 
При вирішенні питання про судові витрати суд враховує пояснення прокурора , що позов в частині скасування рішення сільської ради заявлений до трьох відповідачів , позов про витребування земельної ділянки заявлений тільки до ОСОБА_2 .
За таких обставин в зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області № 9 від 19.03.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » з відповідачів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270 гривень 00 коп. в рівних частинах , тобто по 756 гривень 67 коп. з кожного відповідача. 
Враховуючи, що прокурором було сплачено судовий збір в сумі 1135 гривень за розгляд заяви про забезпечення позову, то ця сума судового збору підлягає стягненню з трьох відповідачів в рівних частинах по 378 гривень 33 коп. 
Враховуючи задоволення позову про повернення земельної ділянки, то з відповідача ОСОБА_2 на користь Хмельницької обласної прокуратури слід стягнути судовий збір в сумі 2270 гривень 00 коп. 
Враховуючи, що в ході судового розгляду було вирішено питання 
На підставі викладеного, керуючись ст. 258 260, 263 – 265 ЦПК України , суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Повернути у комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована в межах населеного пункту села Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489100:01:001:0103.
В задоволені решти позовних відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Хмельницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102) судовий збір в сумі 2648 гривень 34 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради на користь Хмельницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102) судовий збір в сумі по 378 гривень 33 коп. з кожного відповідача. 
В стягненні з Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судового збору в сумі по 2270 гривень 00 коп. з кожного відповідача відмовити. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складання повного рішення. 
Рішення набирає законної сили в порядку , передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Орган що має право звернутись з позовом в інтересах інших осіб – Керівник Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ( вул.Драгоманова, 11, м.Кам`янець-Подільський, 32302) 
Позивач - Слобідсько – Кульчієвецька сільська рада ( вул. Механізаторів, 45 с. Слобідка – Кульчієвецька Кам`янець-Подільський район , Хмельницька область, код ЄДРПОУ 04407276).

Відповідач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ),
Відповідач – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ),
Повне рішення складено 26 червня 2026 року. 
Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду    Бондар О.О.