П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10030/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
08 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціальної політики, сім`ї, єдності України та ветеранської підтримки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради (правонаступник - Управління соціальної політики, сім`ї, єдності України та ветеранської підтримки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради (правонаступник - Управління соціальної політики, сім`ї, єдності України та ветеранської підтримки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, код ЄДРПОУ 25961769) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 адміністративний позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
У зв`язку з невиконанням зазначеного рішення суду ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій просив змінити зобов`язальну вимогу на стягнення з відповідача на його користь нарахованої, але не виплаченої щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у сумі 8179,00 грн.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 по справі № 560/10030/22, зокрема зобов`язальну вимогу змінено на стягнення з Управління соціальної політики, сім`ї, єдності України та ветеранської підтримки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 8179,00 (вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) гривень невиплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік з урахуванням проведених виплат.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду від 31.10.2022 не виконується роками, стосується соціальних виплат, зазначених в абзаці 2 частини 3 статті 378 КАС України, а невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Управління соціальної політики, сім`ї, єдності України та ветеранської підтримки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (далі - Управління) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Посилається на те, що Управління є бюджетною установою, яка здійснює виплати виключно в межах бюджетних асигнувань, та не є самостійним розпорядником бюджетних коштів. Зазначає, що рішення суду перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень, Управлінням надано державному виконавцю розрахунок невиплаченої допомоги та повідомлено про об`єктивну неможливість виконати рішення у зв`язку з відсутністю фінансування. Вказує, що станом на 20 квітня 2026 року на обліку Управління перебуває 782 рішення щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня на загальну суму 5 956 970,00 грн, відкрито 195 виконавчих проваджень, а ОСОБА_1 перебуває в черзі під порядковим номером 691. Апелянт стверджує, що зміна способу виконання рішення фактично нівелює встановлений державою механізм бюджетного фінансування, суперечить вимогам Бюджетного кодексу України щодо законності та черговості здійснення видатків, порушує принцип рівності стягувачів та баланс між приватним та публічним інтересом. Посилається на постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 300/4004/21 та від 17.06.2021 у справі № 560/5311/18, а також на порушення судом першої інстанції вимог статті 13 КАС України щодо неврахування правових висновків Верховного Суду.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча матеріали адміністративної справи містять докази повідомлення останнього про відкриття апеляційного провадження у справі.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої – третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі № 560/10030/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Рішення суду набрало законної сили.
Управлінням соціальної політики, сім`ї, єдності України та ветеранської підтримки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (правонаступник Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, код ЄДРПОУ 25961769) рішення суду від 31.10.2022 не виконано.
Рішення суду перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Відповідач не надав жодних доказів про виконання судового рішення, як і заперечень щодо боргу у сумі 8179,00 грн.
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 31.10.2022, в якій просив змінити зобов`язальну вимогу на стягнення з Управління на його користь 8179,00 грн невиплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік з урахуванням проведених виплат.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 1 статті 378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до частини 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Абзацом другим частини 3 статті 378 КАС України передбачено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що законодавець визначив спеціальну підставу для зміни способу і порядку виконання судового рішення у справах щодо соціальних виплат, яка не потребує встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Достатньою підставою для зміни способу виконання є сам факт невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 набрало законної сили, проте станом на дату розгляду заяви не виконано відповідачем, тобто з моменту набрання рішенням законної сили минуло понад три роки. Відповідач не надав жодних доказів виконання судового рішення та не заперечував щодо наявності боргу у сумі 8179,00 грн.
Таким чином, наявність передбаченої абзацом другим частини 3 статті 378 КАС України спеціальної підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення - невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення щодо соціальних виплат протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили - є встановленою та підтвердженою матеріалами справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення бюджетного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.
Посилання апелянта на статті 23, 48 Бюджетного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 902 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду» та на відсутність бюджетного фінансування не можуть бути підставою для відмови у зміні способу виконання судового рішення, оскільки абзац другий частини 3 статті 378 КАС України встановлює безумовну (самостійну) підставу для такої зміни, яка не залежить від причин невиконання рішення суду, у тому числі від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання судового рішення та не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку його виконати. Зокрема, у постанові від 10.11.2022 у справі № 300/4004/21, на яку посилається сам апелянт, Верховний Суд зазначив, що обставини, пов`язані з фінансуванням з бюджету, можуть свідчити про ускладнення виконання судового рішення, однак самі по собі не доводять його неможливість. Зазначена правова позиція Верховного Суду, всупереч доводам апелянта, підтверджує правомірність оскаржуваної ухвали, а не спростовує її.
Щодо доводів апелянта про те, що зміна способу виконання рішення фактично підмінює один спосіб судового захисту іншим та що суд вийшов за межі повноважень, визначених статтею 378 КАС України, колегія суддів зазначає, що зміна способу виконання судового рішення шляхом заміни зобов`язальної вимоги на стягнення грошових коштів прямо передбачена абзацом другим частини 3 статті 378 КАС України. Ця норма є спеціальною і надає суду повноваження саме на таку зміну - із зобов`язання вчинити дії на стягнення відповідних виплат. Отже, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому законом повноважень.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 560/5311/18 є нерелевантним, оскільки у зазначеній справі розглядалося питання зміни способу виконання рішення за загальною підставою (частина 3 статті 378 КАС України), тоді як у цій справі суд застосував спеціальну підставу, передбачену абзацом другим частини 3 статті 378 КАС України, яка прямо передбачає зміну зобов`язальної вимоги на стягнення відповідних виплат.
Щодо доводів апелянта про порушення принципу рівності стягувачів та створення ситуації, за якої один стягувач отримує кошти поза загальною чергою, колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду є процесуальним правом кожного стягувача, реалізація якого залежить від волевиявлення конкретної особи. Задоволення заяви одного стягувача не порушує прав інших осіб, оскільки кожна з них має аналогічне право на звернення до суду з відповідною заявою. Крім того, обов`язковість судового рішення та право на його виконання є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), заява № 18357/91, від 19.03.1997, п. 40). Держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу для невиконання судового рішення (рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), заява № 60750/00, від 20.07.2004).
Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду у порушення вимог статті 13 КАС України, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема абзац другий частини 3 статті 378 КАС України, який є спеціальною нормою, що регулює підстави для зміни способу виконання судових рішень у справах щодо соціальних виплат. Правові висновки Верховного Суду, на які посилається апелянт, не суперечать висновкам суду першої інстанції та не стосуються застосування зазначеної спеціальної норми.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 31.10.2022, оскільки невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо соціальних виплат протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат, що прямо передбачено абзацом другим частини 3 статті 378 КАС України.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління соціальної політики, сім`ї, єдності України та ветеранської підтримки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.