Справа № 367/7461/25
Провадження №2/367/5694/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

14 липня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі: головуючого судді Мерзлого Л.В., 
секретаря судових засідань Колодезної В.В.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
1. Хід провадження у справі
23.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі — Позивач, Товариство) звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі — Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4700680 від 01.07.2021 у розмірі 39 520,00 грн, а також судових витрат.
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29.09.2025 у справі № 367/7461/25 позов задоволено: стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № 4700680 від 01.07.2021 у розмірі 39 520,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
14.02.2026 представником Відповідача — адвокатом Пузіним Д.М. подано заяву про перегляд заочного рішення, в якій заявник, посилаючись на неповідомлення Відповідача про розгляд справи з поважних причин та на наявність доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, просив поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви, скасувати заочне рішення від 29.09.2025 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду заяву представника Відповідача про перегляд заочного рішення задоволено частково: поновлено пропущений процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29.09.2025 у справі № 367/7461/25 скасовано; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. У задоволенні решти вимог заяви (зокрема, щодо звільнення Відповідача від сплати судового збору) відмовлено.
Ухвалою суду від 03.04.2026 у справі витребувано в Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (АТ «Ощадбанк») відомості щодо належності банківського рахунку, на який згідно з платіжним дорученням від 01.07.2021 зараховано кредитні кошти за договором № 4700680, а також підтверджуючі документи щодо факту такого зарахування.
Листом АТ «Ощадбанк» від 10.04.2026 № 16/12-11/51667/2026/БТ надано відповідь на ухвалу суду, згідно з якою банківський рахунок № НОМЕР_1 (UAH), до якого емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , відкрито на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); до листа додано меморіальний ордер № 5363863411 від 03.07.2021, яким підтверджено зарахування на вказаний рахунок коштів у сумі 8 000,00 грн.
У судовому засіданні сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися; представник Позивача просив розглядати справу за відсутності представника Товариства, що зазначено безпосередньо в тексті позовної заяви; від Відповідача та його представника клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин суд перейшов до розгляду справи по суті та ухвалення судового рішення.
2. Позиція позивача
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 01.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Відповідачем в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит № 4700680, за умовами якого Відповідачу надано кредит у розмірі 8 000,00 грн, а Відповідач зобов`язався повернути кредит зі сплатою процентів та комісії за надання кредиту в порядку та строки, визначені договором.
Позивач вказав, що кредитний договір укладений відповідно до положень статей 205, 638, 639 Цивільного кодексу України та статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а такий договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. На підтвердження надання кредитних коштів Позивач надав копію платіжного доручення від 01.07.2021 про перерахування коштів у сумі 8 000,00 грн та одночасно заявив клопотання про витребування додаткових доказів на підтвердження зарахування коштів, оскільки не має інших документів, які б це підтверджували.
18.10.2021 між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та Позивачем укладено Договір факторингу № 77-МЛ, за яким Позивач набув право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», зокрема до Відповідача, за кредитним договором № 4700680 від 01.07.2021.
Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача, за розрахунком Позивача, становила 39 520,00 грн, з яких: 8 000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 30 000,00 грн — заборгованість за процентами, 1 520,00 грн — заборгованість за комісією. Позивач також просив стягнути понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
3. Позиція відповідача
Заперечуючи проти позову (доводи викладені у поданій представником Відповідача заяві про перегляд заочного рішення та підтримані ним по суті спору), Відповідач зазначив, що кредитного договору № 4700680 від 01.07.2021 в електронній формі не укладав і не підписував, електронного підпису одноразовим ідентифікатором не отримував, а Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що використаний під час укладення договору одноразовий ідентифікатор (SMS-пароль) належав саме Відповідачу, а також відсутні технічні докази (лог-файли системи, підтвердження оператора мобільного зв`язку щодо належності номера телефону, дані щодо ідентифікації особи під час реєстрації в системі кредитодавця).
Відповідач також вказав, що файл кредитного договору, який мав би містити електронний цифровий підпис (кваліфікований електронний підпис) з боку кредитодавця, за результатами перевірки через систему Центрального засвідчувального органу не містить накладених електронних підписів взагалі, а тому, на переконання Відповідача, кредитний договір є неузгодженим сторонами. Наведено посилання на постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (справи № 757/16602/17-ц, № 373/2054/16-ц), відповідно до яких обов`язок довести факт належного волевиявлення позичальника при укладенні електронного договору покладається на кредитодавця.
Відповідач заперечив також проти доведеності факту переходу права вимоги за Договором факторингу № 77-МЛ від 18.10.2021, зазначивши, що Позивачем не надано повного реєстру боржників (додатку № 1 до договору факторингу), який дозволив би встановити включення вимоги до Відповідача до складу відступленої заборгованості, а надані докази оплати за договором факторингу (платіжне доручення без платіжної інструкції) не є, на його думку, достатніми доказами розрахунку між ТОВ «Мілоан» і Позивачем.
Крім того, Відповідач наполягав на тому, що всі докази подані Позивачем у вигляді паперових копій електронних документів без надання оригіналів у форматі PDF/DOC(X)/XML, що, на його думку, унеможливлює перевірку відповідності копій оригіналам, а надані Позивачем внутрішні розрахунки заборгованості не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не можуть підтверджувати ні факт видачі кредиту, ні розмір заборгованості. З огляду на викладене Відповідач просив відмовити Позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Дослідивши пояснення учасників справи (наведені в їхніх процесуальних документах), письмові докази, наявні в матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Щодо форми кредитного договору та факту його укладення суд враховує, що за змістом статей 205, 207, 638, 639 Цивільного кодексу України та статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за загальним правилом прирівнюється за правовими наслідками до договору, вчиненого в письмовій формі. Разом з тим, як обґрунтовано зазначає Відповідач, у разі заперечення ним факту власного волевиявлення на укладення такого договору саме на кредитодавця покладається обов`язок довести належність використаного одноразового ідентифікатора та дійсність волевиявлення позичальника, на що обґрунтовано вказано в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 757/16602/17-ц та від 23.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Позивачем такі докази (дані про реєстрацію Відповідача в інформаційній системі кредитодавця, журнали дій, підтвердження належності номера телефону) до матеріалів справи не надано.
Проте, вирішуючи питання про те, чи виникло у Відповідача зобов`язання повернути кредитні кошти, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 1046 Цивільного кодексу України договір позики (кредиту) вважається укладеним з моменту передання грошових коштів позичальникові, незалежно від того, яким чином оформлено волевиявлення сторін на його укладення. Судом встановлено та підтверджено офіційною відповіддю АТ «Ощадбанк» від 10.04.2026 № 16/12-11/51667/2026/БТ, наданою на виконання ухвали суду, що банківський рахунок № НОМЕР_1 , на який меморіальним ордером № 5363863411 від 03.07.2021 зараховано кошти у сумі 8 000,00 грн, відкрито саме на ім`я Відповідача — ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Зазначена інформація отримана судом безпосередньо від банківської установи на виконання судового запиту, а не від Позивача, а тому не може розглядатися як внутрішній документ заінтересованої сторони і спростовує довід Відповідача про недоведеність факту отримання ним кредитних коштів. З огляду на це суд вважає доведеним факт фактичного отримання Відповідачем кредиту в розмірі 8 000,00 грн, а відповідне зобов`язання з його повернення — таким, що виникло та підлягає виконанню, незалежно від наявності чи відсутності недоліків у оформленні електронного волевиявлення сторін під час укладення договору.
Щодо доводів Відповідача про недоведеність переходу права вимоги за Договором факторингу № 77-МЛ від 18.10.2021 суд враховує, що до матеріалів справи Позивачем надано копію договору факторингу, витяг з реєстру боржників за вказаним договором, акт приймання-передачі реєстру боржників та платіжне доручення № 47756 від 19.10.2021 про сплату Позивачем коштів на користь ТОВ «Мілоан» за відступлені права вимоги. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування дійсності чи оспорення вказаного договору факторингу в судовому порядку, а самі по собі сумніви щодо повноти наданого витягу з реєстру боржників, за відсутності конкретних обставин, які ставили б під сумнів включення саме вимоги до Відповідача у перелік відступлених вимог, не є достатньою підставою для висновку про недоведеність переходу права вимоги. Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, згідно з якою подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим, а недовіра до відповідності копії оригіналу має підтверджуватися конкретними обставинами, а не самим лише посиланням на паперову форму подання; таких конкретних обставин Відповідачем не наведено. За таких обставин суд вважає доведеним перехід до Позивача права вимоги до Відповідача за кредитним договором № 4700680 від 01.07.2021.
Щодо розміру заборгованості за процентами суд враховує таке. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальна вартість кредиту для споживача включає проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі. Частиною п`ятою статті 8 цього Закону встановлено обмеження денної процентної ставки за споживчим кредитом, а законодавство про споживче кредитування та про захист прав споживачів (стаття 3, частина третя статті 509, стаття 627 Цивільного кодексу України, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів») виходить із неприпустимості застосування до споживача — фізичної особи явно обтяжливих та непропорційних умов договору, що суперечать принципам добросовісності, справедливості та розумності. Заявлена Позивачем сума процентів у розмірі 30 000,00 грн майже у чотири рази перевищує суму фактично наданого кредиту (8 000,00 грн), при цьому Позивачем не надано детального розрахунку процентів за конкретними періодами нарахування та застосованою процентною ставкою, а надані розрахунки є внутрішніми документами самого Позивача. Враховуючи істотну диспропорційність заявленої суми процентів по відношенню до суми кредиту, статус Відповідача як споживача — слабшої сторони договору споживчого кредитування (частина четверта статті 42 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013), а також усталений у судовій практиці підхід, за яким загальна сума платежів за незабезпеченим споживчим кредитом малого розміру не повинна нести характеру, що вочевидь суперечить меті кредитування, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми процентів.
Застосовуючи наведений підхід та виходячи з того, що загальна сума стягнення за кредитним договором (тіло кредиту, проценти та комісія) не повинна перевищувати подвійного розміру суми, фактично отриманої Відповідачем за кредитним договором (8 000,00 грн х 2 = 16 000,00 грн), суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає принципам справедливості, добросовісності і розумності, зменшення заявленої суми процентів із 30 000,00 грн до 6 480,00 грн, за якого загальний розмір заборгованості Відповідача складатиме: 8 000,00 грн (тіло кредиту) + 6 480,00 грн (проценти, з урахуванням зменшення) + 1 520,00 грн (комісія, розмір якої Відповідачем окремо не оспорювався та не спростований) = 16 000,00 грн.
Щодо клопотання Відповідача про звільнення від сплати судового збору з посиланням на статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає, що передбачене цією нормою звільнення від сплати судового збору стосується позовів, які подаються споживачем на захист порушених прав споживача, а не судових витрат, які покладаються на споживача як на сторону, до якої пред`явлено та частково задоволено грошову вимогу кредитора. Оскільки в цій справі Відповідач виступає не позивачем, а стороною, до якої задоволено позовні вимоги, підстав для застосування вказаної норми Закону України «Про захист прав споживачів» немає, а тому відповідний довід Відповідача суд відхиляє.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково — у розмірі 16 000,00 грн з заявлених 39 520,00 грн, що становить 40,49 % ціни позову, судові витрати підлягають розподілу пропорційно до цієї частки. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, тому з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 980,73 грн (2 422,40 грн х 40,49 %).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що Позивачем понесено витрати в розмірі 7 000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги № 0206 від 02.06.2025, підтверджені актом наданих послуг та детальним описом послуг. З огляду на пропорційне задоволення позовних вимог (40,49 %) та з урахуванням критеріїв розумності, пропорційності та співмірності обсягу наданих послуг з предметом спору (частина п`ята статті 137 ЦПК України), суд вважає за можливе стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 834,01 грн (7 000,00 грн х 40,49 %).
За встановлених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог: у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (8 000,00 грн) та комісії (1 520,00 грн) — позов підлягає задоволенню в повному обсязі як доведений належними доказами; у частині стягнення процентів — позов підлягає задоволенню частково, у розмірі 6 480,00 грн, із відмовою в частині, що перевищує зазначену суму, з підстав, викладених вище.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 203, 205, 207, 509, 526, 627, 629, 638, 639, 1046, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 12, 13, 76–81, 89, 133, 137, 141, 259, 263–265, 280–289 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, 4-й поверх) заборгованість за кредитним договором № 4700680 від 01.07.2021 у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп., з яких: 8 000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 6 480,00 грн — заборгованість за процентами, 1 520,00 грн — заборгованість за комісією.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн 73 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 834 (дві тисячі вісімсот тридцять чотири) грн 01 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 14.07.2026.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, 4-й поверх).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя:       Л.В. Мерзлий