єдиний унікальний номер справи 546/390/26
номер провадження 3/546/115/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року м. Решетилівка 

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., захисника Беркути В.Л., розглянувши матеріал, який надійшов від Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, місце роботи невідомо, РНОКППНОМЕР_1 , 

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні 
правопорушення,

встановив:
02 квітня 2026 року о 23 годині 49 хвилин по вул. Шевченка, 29 в м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електроскутером Forte X1 без номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2026 року дана заява була розподілена судді Лівер І.В. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 546/390/26. 
У зв`язку із наданням судді Лівер І.В. відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами відповідно до наказу № 03-ОС від 20 квітня 2026 року розпорядженням керівника апарату Решетилівського районного суду Полтавської області О. Радченка від 22 квітня 2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 546/390/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2026 року дана справа була розподілена судді Зіненку Ю.В.
Постановою судді Зіненка Ю.В. від 24 квітня 2026 року справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання на 21 травня 2026 року.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню №546/1151/25 розгляд справи було відкладено 24 липня 2026 року, а у подальшому – на 03 вересня 2026 року.

У судове засідання 03 вересня 2026 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, Беркута В.Л. заявив клопотання про закриття провадження по даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. Так, захисник зазначає, що відповідно до зазначеного протоколу, місцем скоєння та суть адміністративного правопорушення, опис установлених даних: 02.04.2026 23:49:00 м. Решетилівка, вулиця Шевченка, 29, водій гр. ОСОБА_1 керував електроскутером Forte X1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації і рухів та від проходження огляду у встановленому законодавством порядку, як на місці, так і в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру 1113030404/10, чим порушив п. 2.5. ПДР – відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алк., нарк. чи ін. сп`яніння або щодо вживання лікарських. Однак відеозапис 0000000_000000_20260402225518_0051 розпочинається о 22:55:17 02 квітня 2026 року. О 22:59:30 працівник поліції зазначає: «поки ваша особа не встановлена» Тобто, фактично за одну годину до того часу, яке зазначено в протоколі. Відеозапис 0000000_000000_20260402230018_0052 розпочинається о 23:00:17 02 квітня 2026 року. О 23:00:55 працівник поліції зазначає «щас ми встановимо його особу, він пройде, чи не пройде на стан сп`яніння». О 23:02:22 чоловік, особу якого встановлено не було зазначає, що: «нє, я согласєн, тільки пішки я не хочу з вами йти» у відповідь на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. В пункті 5 протоколу зазначено, що особу встановлено по паспорту громадянина України НОМЕР_2 . Однак на жодному відео не було зафіксовано, яким чином було встановлено особу по паспорту громадянина України НОМЕР_2 , якщо паспорт ніхто не надавав, як і відсутній останній в матеріалах справи. 
Відеозапис 0000000_000000_20260402230518_0053 розпочинається о 23:05:17 02 квітня 2026 року. О 23:06:53 працівник поліції зазначає «це електровелосипед, чи шо воно». Відеозапис 0000000_000000_20260402231018_0054 розпочинається о 23:10:18. О 23:14:13 працівник поліції зазначає: «Оце я не пойму, що покупили люди оці велосипеди». Відеозапис 0000000_000000_20260402231518_0055 розпочинається о 23:15:18. В пункті 9 протоколу зазначено, що свідки чи потерпілі не залучалися. В пункті 10 протоколу зазначено, що технічний засіб відеозапису – 1113030404/10.
З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння вбачається, що найменування закладу охорони здоров`я – КП «Центр терапії залежностей ПОР», м. Полтава, вул. Медична 1. «02» 04 2026 року 00 год. 00 хв. Особу встановлено – паспорт НОМЕР_2 . У результаті огляду, проведеного поліцейським встановлено наступні ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. 
Після перегляду даних відеозаписів, можна зробити висновок, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не складалося, а дата та час, які зазначено в направленні свідчать про те, що направлення було складено за добу (02.04.2026 00:00) до дати (02.04.2026 23:49:00), яка зазначена в протоколі.
Щодо визнання недопустимим доказом відео з назвою WhatsApp Video 2026-04-03 at 07.14.06 захисник ОСОБА_2 вказує, що в пункті 10 протоколу зазначено, що технічний засіб відеозапису – 1113030404/10. Однак до матеріалів справи, які знаходяться в суді, долучено відео з назвою WhatsApp Video 2026-04-03 at 07.14.06, яке очевидно, що було знято на телефон невідомою особою та у невідомий час та день, оскільки на відео відсутня будь - яка інформація, як і докази, яким чином дане відео потрапило до Відділу поліції №2 (м. Полтава) ПРУП ГУНП в Полтавській області.
Посилаючись на ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису захисник Беркута В.Л. вказує, що жодною нормою, яка визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, не передбачено застосування працівниками патрульної поліції мобільного телефону для фіксації факту порушення Правил дорожнього руху, оскільки така зйомка може робитись лише на відеореєстратор.
Щодо відсутності доказів присутності ОСОБА_1 захисник зазначає, що уповноважений орган Національної поліції на стадії оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним докази, які вважав достатніми для притягнення до адміністративної відповідальності, однак з наданих матеріалів неможливо ідентифікувати та встановити особу ОСОБА_1 , як і працівників поліції, які присутні на відеозаписах, а також свідка.
Стосовно акумуляторного велосипеда Forte X1. 
У пункті 6 протоколу зазначено транспортний засіб (марка, модель, номерний знак, належність) – інші FORTE X1; відсутні дані, що належить ОСОБА_1 . Яким чином було встановлено належність ОСОБА_1 матеріали справи не містять, як і належного встановлення потужності двигуна, необхідності його реєстрації та наявності посвідчення водія категорії А1, як і значення «інші», що не містить будь-якого інформаційного навантаження.
За посиланням відеохостингу https://www.youtube.com/shorts/o72O27cYOWU, https://www.youtube.com/shorts/yopvBvwL_wo можна встановити, що Forte X1 найдешевший електровелосипед в Україні потужністю 400 Вт та в якому наявні педалі, що дає можливість приводити в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. В інтернет-мережі достатня кількість інформації щодо електровелосипеда Forte X1, яка є загальновідомою, зокрема, на сайті https://motomoto.ua/uk/elektro-transport/elektro-velosipedi/elektrovelosiped-fortex1 можна ознайомитися з характеристикою електровелосипеда Forte X1 та його зовнішнім виглядом, для чергового підтвердження наявності педалей, що дає можливість приводити в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. Тобто, акамуляторний велосипед Forte X1 оснащений не лише електричним тяговим двигуном, але ще й педалями, тобто може приводитись у рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому.
При розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій Суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, примітки до ст.286 КК, ч.7 ст.121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (абзац перший пункту 2 Пленуму Верховного Суду України у постанові №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». 
У примітці до статті 121 КУпАП, зазначено, що під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132- 1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби. 
Тобто, стаття 130 КУпАП у зазначеній примітці відсутня. У той же час у примітці до статті 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами) зазначено, що під транспортними засобами в цій статті та статтях 286- 1, 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби. Зокрема, статтею 289 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом. За змістом вказаних норм закону транспортними засобами є всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби, що приводяться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигуна потужністю понад 3 кВт (Постанова Верховного суду від 18 травня 2021 року у справі №635/1813/19). 
З огляду на наведене транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу.
Посилаючись на положення ПДР захисник указує, що вимозі поліцейського до водія пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння (п.2.5. ПДР України) кореспондує адміністративна відповідальність за статтею 130 КУпАП, однак це стосується водіїв механічних транспортних засобів, що співвідноситься з приміткою до статті 121 КУпАП, де стаття 130 відсутня та терміном «водій» відповідно до пункту 1.10 ПДР України.
Відповідно до пункту 2.13. ПДР України, право на керування транспортними засобами особам може бути надано мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) - з 16-річного віку. Транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше. Отже, водієм вважається лише особа, яка керує механічним транспортним засобом, який підлягає обов`язковій державній реєстрації, і для керування яким обов`язковим є отримання посвідчення на право керування таким транспортним засобом певної категорії, починаючи з категорії "А1", що надає право керування транспортним засобом з електродвигуном потужністю понад 3 кВт та до 4 кВт, двоколісним транспортним засіб, що має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб.
Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» поширюється на відносини, що виникають при використанні транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та створенні/використанні інфраструктури для них, що прямо передбачено статтею 2 цього Закону. Аналізуючи терміни, які наведені у ньому, наявність педалей на Forte X1 свідчить про те, що останній також приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому, що виключає віднесення до (низькошвидкісного) легкого електричного транспортного засобу.
Акумуляторний велосипед Forte X1 з потужністю електродвигуна 400 Вт (0,4 кВт) не є механічним транспортним засобом. З огляду на вищезазначене, у даному випадку - особа, яка керує велосипедом є лише велосипедистом, а не водієм електричного транспортного засобу, а тим більше механічного транспортного засобу. Отже, водій і велосипедист це різні поняття, обов`язки яких різняться між собою, а дія пункту 2. 5. ПДР поширюється виключно на водіїв механічних транспортних засобів. Таким чином, працівник поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №630581, невірно визначив вид транспортного засобу, сам зазначивши про це у відео, що свідчить про неналежне з`ясування фактичних обставин справи та ставить під сумнів достовірність викладених у протоколі відомостей. Вказані суперечності є істотними, оскільки безпосередньо впливають на правильну юридичну кваліфікацію дій особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, двоколісний транспортний засіб з електродвигуном потужністю до 3 кВт не підлягає державній реєстрації, не є таким, керування яким вимагає отримання посвідчення на право керування ним, тому особа, яка керує таким транспортним засобом, не набуває статусу водія, прирівнюється до велосипедиста, тому не являється суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, у зв`язку з чим не несе відповідальності за вказаною нормою.
При цьому постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №127/5920/22 щодо тлумачення статті 1187 ЦК України, де Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України не є релевантними та не підлягають врахуванню в межах розгляду справи щодо застосування статті 130 КУпАП за недотримання пункту 2.5 ПДР України, оскільки цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. 
Зазначене також кореспондується з судовою практикою за 2026 рік, зокрема, постановою Волинського апеляційного суду від 29 червня 2026 року у справі №165/3730/25, постановою Диканського районного суду Полтавської області від 23 червня 2026 року у справі №529/597/26, постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2026 року у справі №544/1118/26, постановою Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у справі №147/393/26, постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 квітня 2026 року у справі №541/583/26, постановою Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2026 року у справі №133/2642/25, постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року у справі №750/16329/25, постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 березня 2026 року у справі №740/5826/25, постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 березня 2026 року у справі №748/2788/25, постановою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2026 року у справі №127/29146/25, постановою Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2026 року у справі №136/2398/25, постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року у справі №750/9771/25, постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року у справі №734/2209/25, постановою Одеського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у справі №517/480/25, постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2026 року у справі №748/3061/25, постановою Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2026 року у справі №149/3471/25.
Посилаючись на викладені обставини, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення №546/390/26 відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вказане клопотання було надане захисником у письмовому вигляді (а. с. 22 – 29).

Суд, заслухавши захисника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить наступних висновків.
Відповідно до стаття 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. 
Незважаючи на невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина ОСОБА_1 повністю підтверджується: 
протоколом про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2026 року серії ЕПР1 № 630581, в якому зазначені обставини керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 1);
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у КП «Центр терапії залежностей ПОР», в якому зазначено, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів (а.с. 2);
актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що від огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився (а.с. 3);
переглянутим DVD-диском із відеозаписами порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху. Так, на відеофайлі «WhatsApp Video 2026-04-03 at 07.14.06» зафіксовані факт керування ОСОБА_1 електросамокатом та його зупинка працівниками поліції за допомогою проблискових маячків. З 01 хв 50 с відеофайлу «0000000_000000_20260402230018_0052» зафіксовано, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці чи в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відповів відмовою (а.с. 4). 

За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Норми статті 280 КУпАП визначають обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – Інструкція).
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Так, судом було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів.
Особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 266 КУпАП).
Положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП встановлено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно приписів ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, положеннями ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та п. 6, 7 розділу І Інструкції, які є аналогічними за змістом, встановлено порядок проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Даними нормами передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та може бути проведений у закладі охорони здоров`я у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює юридичну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, в діях ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо заперечень захисника Беркути В.Л., викладених у клопотанні про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.
З приводу того, що жодному відео не було зафіксовано, яким чином було встановлено особу по паспорту громадянина України НОМЕР_2 , якщо паспорт ніхто не надавав, як і відсутній останній в матеріалах справи суд звертає увагу, що у судовому засіданні захисником не заперечувалося того, що особа, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, є саме ОСОБА_1 , а зазначалося лише про те що у матеріалах справи відсутня копія паспорту ОСОБА_1 та невідомо, яким чином було встановлено його особу. 
Проте згідно відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, після встановлення працівниками поліції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 , жодних заперечень від нього з цього приводу не надходило. Відсутність копії паспорту у матеріалах справи даної обставини не спростовує. 
На спростування тієї обставини, що особою, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, не є ОСОБА_1 чи паспорт громадянина України НОМЕР_2 йому не належить стороною захисту будь – яких доказів не надавалося та клопотань не заявлялося. 
З цих же підстав суд не бере до уваги доводи захисника щодо відсутності доказів присутності ОСОБА_1 . 

Щодо того, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не складалося, а дата та час, які зазначено в направленні свідчать про те, що направлення було складено за добу (02.04.2026 00:00) до дати (02.04.2026 23:49:00), яка зазначена в протоколі, суд зазначає таке.
Відповідно до змісту Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння часом та датою його складання є 00 год. 00 хв. 02.04.2026, у той час як протокол про адміністративне правопорушення дата та час вчинення правопорушення є 23 год. 49 хв. 02.04.2026. 
Згідно з пунктами 6, 7 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я). 
Між тим, як було установлено з матеріалів справи, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я не проводився, відповідно невірна вказівка дати складення направлення на огляд (02.04.2026 замість 03.04.2026) жодним чином не впливає на кваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 

Щодо визнання недопустимим доказом відео з назвою WhatsApp Video 2026-04-03 at 07.14.06 суд зазначає наступне.
Так, під час огляду диску з відеозаписами було установлено, що на ньому міститься відеофайл з назвою «WhatsApp Video 2026-04-03 at 07.14.06», в ході перегляду якого було установлено факт керування особою, як у подальшому було установлено – ОСОБА_1 , транспортним засобом – електровелосипедом. 
Захисник звертав увагу, що дане відео було знято на телефон невідомою особою та у невідомий час та день, оскільки на відео відсутня будь - яка інформація, як і докази, яким чином дане відео потрапило до Відділу поліції №2 (м. Полтава) ПРУП ГУНП в Полтавській області.
Відповідно до положень п.1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель (абзац сьомий частини першої статті 40).
Порядок застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюється Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція).
Пунктом 5 Розділу ІІ Інструкції визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
У той же час, на думку захисника, зйомка даного файлу була здійснена на мобільний телефон невідомої особи.
Проте суд зазначає, що зйомка велася з службового автомобіля працівників поліції, що підтверджується включенням проблискових маячків під час зупинки особи, яка рухалася на електровелосипеді. 
При цьому суд звертає увагу, що існування внутрішніх інструкцій щодо використання відеореєстраторів не свідчить про заборону поліцейським використовувати власні мобільні телефони. Оскільки для здійснення спірного відеозапису не використовувався відеореєстратор, тому відповідні інструкції до використання телефону не застосовні. 
Подібний висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2025 року у справі № 134/1667/23.
Заперечень щодо факту керування електровелосипедом від ОСОБА_1 не надходило. 
З огляду на викладене, суд приймає до уваги відеофайл з назвою WhatsApp Video 2026-04-03 at 07.14.06, яким підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо доводів захисника про те, що пристрій, на якому пересувався ОСОБА_1 , не віднесений до механічних транспортних засобів, право керування якими вимагає отримання відповідного посвідчення та його державної реєстрації, що наділяє особу, яка керує таким транспортним засобом, статусом та відповідними обов`язками водія, який у разі невиконання обов`язків, передбачених п. 2.5, 2.9. а) ПДР України, несе відповідальність за ст. 130 КУпАП суд звертає увагу на наступне. 
Як установлено із доданих до клопотання про закриття провадження у даній справі доказів, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 є «електровелосипедом «Forte X1» з потужністю електродвигуна 400 Вт, максимальна швидкість - до 25 км/год (а. с. а. с. 30 - 32).
Згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху, зі змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1105 від 11 листопада 2020 року, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Згідно з п. 1.10. Правил дорожнього руху, мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Отже, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна тлумачити як два різні поняття: в широкому транспортний засіб, в тому числі і мопед, і в вузькому механічний транспортний засіб.
Пунктом 2.13 Правил дорожнього руху мопеди, моторолери, скутери та інші транспортні засоби відносяться до певної категорії.
Так, до категорії А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см. або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1-4 статті 130 КУпАП, загальний, тобто водії транспортних засобів та інші особи, які керували транспортним засобом.
При цьому суд відмічає, що у диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП міститься поняття транспортний засіб, а не механічний транспортний засіб.
У Правилах дорожнього руху України відсутнє визначення «електровелосипед». Разом з тим, аналізуючи визначення «транспортний засіб», можна дійти висновку, що «електровелосипед» відповідає поняттю транспортний засіб, оскільки призначений для перевезення осіб, зокрема самого водія чи його вантажу та є повноправним учасником дорожнього руху, а ОСОБА_3 використовував його саме з цією метою. Електровелосипед, яким керував ОСОБА_3 , обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою електродвигуна, а тому такий є транспортним засобом в розумінні статті 130 КУпАП.
У своєму клопотанні захисник посилався на визначення, наведені у статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», відповідно до якої:
легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
При цьому вказував про те, що наявність педалей на Forte X1 свідчить про те, що останній приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому, що виключає віднесення до (низькошвидкісного) легкого електричного транспортного засобу.
З таким твердженням суд у повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.
Так, у пункті 1 статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» наведено визначення електричного колісного транспортного засобу, відповідно до якого – це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії; низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Аналізуючи зміст пояснювальної записки до проекту Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами та внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», що розміщена на сайті Верховної Ради України, суд вважає, що словосполучення «приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами» вжито в контексті - без використання двигунів, які працюють на традиційних видах пального. 
Тобто, з огляду на характеристики транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 , він відноситься до низькошвидкісного легкого електричний транспортного засобу.
Суд погоджує з захисником, що транспортний засіб, на якому пересувався ОСОБА_3 , може приводитися в рух за допомогою мускульної сили, оскільки він оснащений цепом та педалями. Між тим під час перегляду відеозапису судом було установлено, що ОСОБА_3 рухався на транспортному засобі Forte X1, який приводився в дію за допомогою електродвигуна, при цьому не використовуючи педалі.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Перебуваючи на проїзній частині особа, відповідно до Правил дорожнього руху є учасником дорожнього руху і тому у відповідності до пунктів 1.3 - 1.5 ПДР зобов`язана неухильно виконувати вимоги цих Правил, розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила, а їх дії або бездіяльність не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Тобто особи, які керують у тому числі і електровелосипедом, є повноправними учасниками дорожнього руху та повинні дотримуватися Правил дорожнього руху. У свою чергу електровелосипед служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, тому вважається транспортним засобом.
З огляду на викладене, ОСОБА_3 повинен був керувати транспортним засобом, рухаючись дорогами загального користування з додержанням вимог ПДР України.

Щодо посилання захисника на ряд долучених до клопотання судових рішень, то суд звертає увагу, що відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 
У той же час практика Верховного Суду з вказаних питань стороною захисту долучена не була.
Між тим суд звертає увагу, що існує і інша судова практика, зокрема Полтавського апеляційного суду, в частині притягнення осіб за керування електровелосипедами в стані сп`яніння до відповідальності за ст. 130 КУпАП: постанова від 22 січня 2026 року у справі №554/12154/25, постанова від 20 серпня 2026 року у справі №543/484/26 у справі №543/484/26та інші. 

З огляду на вищевказані обставини суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За загальними правилами ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обираючи вид стягнення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не установлено.
Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП визначено стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безумовне позбавлення порушника права керування транспортними засобами
Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день винесення постанови становить 665 гривень 60 коп.
Таким чином, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 30, 33, 40-1, 130, 251, 252, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП, суд 
постановив:
Визнати  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Реквізити для сплати штрафу - Отримувач коштів: ГУК Полтав.обл./Полтавська/21081300; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37959255; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA048999980313050149000016001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300.
Стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок.
Реквізити для зарахування судового збору - Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Роз`яснити, що відповідно до положення частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу із наданням відповідної квитанції про сплату штрафу до канцелярії суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити, що згідно частин 1, 2 статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Строк звернення постанови до виконання три місяці з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2026 року. 

Суддя Ю.В. Зіненко