ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.07.2026 | Справа № 910/2813/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” про ухвалення додаткового рішення у справі
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК”
вул. Глибочицька, 17, нежитлове приміщення 417, м. Київ, 04052
код ЄДРПОУ 42144136
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС”
вул. Старосільська, 1, м. Київ, 02125;
код ЄДРПОУ 40395093
про стягнення 622 733, 29 грн.,
Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” про стягнення основного боргу у розмірі 580 000,00 грн., а також пені за прострочення оплати у розмірі 42 733,29 грн. 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/2813/26 постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2026 у справі №910/2813/26 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” суму основного боргу у розмір 580 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 6960,00 грн.
14.07.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” подало суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача 55 884,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
15.07.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” подало заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, в котрих вказало, що обґрунтований розмір витрат на правничу допомогу становить 9 000,00 грн. 
Згідно з пунктом 3 частини першої, частинами другою і третьою статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частинами першою і третьою статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої і частини п`ятої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За приписами частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи судом встановлено, що 09.03.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” (Клієнт), та Адвокатом Щербань Дмитром Миколайовичем, укладено договір про надання правничої допомоги, за змістом якого Адвокат надає правову допомогу клієнту за його дорученнями щодо представництва клієнта в судах та правоохоронних органах, надання консультацій та з інших питань. Зміст кожного окремого доручення сторони погоджують в додаткових угодах.
Пунктом 6 Договору Сторони погодили, що порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, а також витрат, пов`язаних з виконанням доручення клієнта сторони погоджують у додаткових угодах до цього договору щодо кожного окремого доручення. 
Пунктом 7.1 Договори Сторони визначили, що Адвокат зобов`язаний скласти письмовий звіт про виконання доручення протягом 5 (п`яти) днів з моменту настання наступної з подій: на вимогу Клієнта; після ухвалення судового рішення по суті спору - у разі подання до суду доказів, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу; у разі розірвання або припинення дії цього Договору.
Відповідно до Звіту від 13.07.2026 про виконання доручення клієнта ТОВ “Сонортек” на ведення в суді першої інстанції справи № 910/2813/26 за позовом ТОВ “Сонортек” до ТОВ “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” про стягнення 622 733,29 грн згідно з договором про надання правової допомоги від 09.03.2026 та додатковою угодою № 1, підписаного ЕЦП адвоката і Товариства, підтверджується надання Адвокатом Клієнту наступних послуг: 
1. Ознайомлення з матеріалами, які надав клієнт, вивчення та аналіз матеріалів (договорами, актами, платіжними та іншими документами щодо взаємовідносин з ТОВ “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” за договором транспортного експедирування № № 202309/2 від 01.09.2023 та на підставі рахунків №№ 228-230) - 6 год. 
2. Підготовка претензії до ТОВ “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” - 3 год.
3. Підготовка та подання позову до ТОВ “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування № 202309/2 від 01.09.2023 та на підставі рахунків № № 228-230 - 6 год.
4. Опрацювання матеріалів відзиву ТОВ “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” - 3 год. 
5. Підготовка та подання до суду відповіді на відзив - 5 год. 
6. Підготовка та подання до суду заяви з розрахунками пені по кожному з рахунків № № 228-230 - 2 год.
Всього витрачено часу: 25 год.
Загальна сума гонорару за цим звітом становить: 60 000 грн.
Водночас, у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення, представник позивача вказує, що оскільки суд задовольнив вимоги на 93,14 % від заявленої суми, то пропорційна сума витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача становить 55 884,00 грн.
Заперечуючи проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначав, що розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, у зв`язку з чим адвокат не брав участі у судових засіданнях, не здійснював ознайомлення з матеріалами справи у суді та не вчиняв інших процесуальних дій, пов`язаних із безпосередньою участю у судовому розгляді.
Крім того, відповідач наголошував, що дана справа за своєю категорією не є складною, оскільки стосується стягнення заборгованості за договором, не містить виключної правової проблеми, не становить значного суспільного інтересу, а її вирішення зводилося до правової кваліфікації спірних правовідносин, оцінки наданих сторонами доказів та застосування норм матеріального права. При цьому правова позиція позивача протягом розгляду справи не змінювалася, а тому справа не потребувала значного обсягу юридичної чи технічної роботи.
Також відповідач звертав увагу суду на те, що відповідно до звіту про виконання доручення клієнта із загальної кількості заявлених 25 годин 9 годин адвокат нібито витратив на ознайомлення з документами, наданими клієнтом, їх аналіз та підготовку претензії. На думку відповідача, зазначені роботи не пов`язані безпосередньо з розглядом справи судом, а підготовка претензії не була обов`язковою умовою звернення до суду, у зв`язку з чим витрати на їх виконання не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони.

Оцінюючи детальний опис наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що окремі заявлені види робіт не можуть бути самостійним об`єктом відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Так, роботи, визначені як «ознайомлення з матеріалами, які надав клієнт, вивчення та аналіз матеріалів», за своїм змістом є підготовчими діями, що передують формуванню правової позиції та підготовці відповідних процесуальних документів. Зазначені дії не мають самостійного правового результату та охоплюються виконанням основної послуги з підготовки претензії і позовної заяви, у зв`язку з чим їх окреме включення до розрахунку витрат фактично призводить до подвійного врахування одного й того самого обсягу роботи.
За висновками суду, підготовка претензії у спірних правовідносинах не була обов`язковою стадією врегулювання спору та не належала до процесуальних дій, необхідність вчинення яких була передбачена законом чи договором. Матеріали справи не свідчать, що саме направлення претензії сприяло врегулюванню спору або було необхідною передумовою звернення до суду. За таких обставин витрати на її підготовку не відповідають критерію необхідності, визначеному процесуальним законом.
Крім того, робота, визначена як «підготовка та подання заяви з розрахунком пені», фактично полягала у здійсненні арифметичного обчислення розміру пені відповідно до умов договору, визначених сум заборгованості та періодів прострочення. Такі дії не були пов`язані з формуванням окремої правової позиції чи вирішенням складних правових питань, а становили технічне оформлення заявлених позовних вимог та охоплювалися підготовкою процесуальних документів у справі. Відтак відсутні підстави вважати зазначену роботу самостійною послугою, яка підлягає окремому відшкодуванню у складі витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що витрати на зазначені види робіт не відповідають критеріям реальності, необхідності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Верховний Суд також зазначив, що у такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява N19336/04, п.269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, а також обсяг наданих адвокатом Товариству послуг, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” та стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 22 400,00 грн. 
Керуючись статтею 123, 126, 129 і 244 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” про ухвалення додаткового рішення у справі №910/2813/26 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОАВТОАЛЬЯНС” (вул. Старосільська, 1, м. Київ, 02125; код ЄДРПОУ 40395093) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СОНОРТЕК” (вул. Глибочицька, 17, нежитлове приміщення 417, м. Київ, 04052; код ЄДРПОУ 42144136) 22 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В іншій частині заяви відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може
бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов