Справа № 283/741/26
провадження №1-кп/283/219/2026

В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
20 серпня 2026 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:
під головуванням судді ОСОБА_1 
з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , 
з участю прокурора     ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого     ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Малині кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 120260655100000002 від 02 січня 2026 року по обвинуваченню: 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця ЗСУ, судимого вироком Київського районного суду м. Одеса від 05.10.2020 за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; вироком Приморського районного суду м. Одеса від 01.03.2023 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,
в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України,  
ВСТАНОВИВ:
30 січня 2026 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку своєї знайомої ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на привласнення офіційного документу, діючи з корисливих мотивів, з метою використання коштів з карткових (банківських) рахунків для подальшого власного матеріального збагачення та в особистих інтересах, шляхом вільного доступу, привласнив належну ОСОБА_4 банківську пластикову картку АТ КБ «Приватбанк» з доступом до рахунку НОМЕР_1 , яка знаходилася на дивані в кімнаті будинку та відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом.
Таким чином, ОСОБА_7 визнається судом винуватим у викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.
В подальшому, цього ж дня о 16 годині 43 хвилини, ОСОБА_7 , перебуваючи в магазині «Mobile Trend», розташованого на вул. Степана Бандери, 2 в м. Малині, використовуючи викрадену належну потерпілій ОСОБА_4 банківську картку АТ КБ «Приватбанк», маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, повторно, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який в подальшому неодноразово продовжено, здійснив оплату товару, ввівши відомий йому цифровий пароль (пін-код), та придбав мобільний телефон з використанням цієї банківської картки шляхом проведення транзакцій, таким чином таємно викрав з рахунку потерпілої грошові кошти в загальній сумі 9549 гривень, чим завдав ОСОБА_4 майнової шкоди у вищевказаному розмірі.
Таким чином, ОСОБА_7 визнається судом винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
03 лютого 2026 року близько 17-ї години, обвинувачений, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 під час спільного вживання алкогольних напоїв з власником будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, будучи байдужим до їх наслідків, наніс 1 удар правим кулаком по обличчю потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок чого останній впав, а ОСОБА_7 , без розриву в часі, завдав ще близько 3-4 ударів кулаками обох рук та 5-6 ударів частиною зламаного стільця по голові потерпілого.
Внаслідок завданих ударів ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді 4 ран в центрально-тім`яній, лобно-тім`яній та правій тім`яній ділянці, рані на верхній повіці правого ока, синцю на обох повіках правого ока, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я
Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані як умисні легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я за ч.2 ст. 125 КК України. 
Обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 125 КК України, що викладені в обвинувальному акті, просив суд здійснювати розгляд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Обвинуваченому роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.
Вказав, що шкоду потерпілим обов`язково відшкодує, заявив про намір продовжити військову службу в ЗСУ.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що в кінці січня 2026 року спільно розпивали з знайомим ОСОБА_7 в неї вдома алкоголь, від чого вона заснула, а, прокинувшись, виявила відсутність банківської картки, яка лежала на видноті. Звернувшись до банку, виявила відсутність на них грошових коштів в розмірі 9549 гривень. Просила не позбавляти волі обвинуваченого. Має до нього лише майнові претензії з приводу повернення суми викраденого.
Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що деякий час в нього вдома проживав ОСОБА_7 , з яким вони 03 лютого 2026 року вживали алкоголь. З незрозумілих йому причин, обвинувачений раптово почав наносити йому удари кулаками по обличчю, та частиною зламаного стільця. Вже згодом, на запитання потерпілого ОСОБА_7 також не міг пояснити причини такої своєї поведінки. Просив не позбавляти волі обвинуваченого.
Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За приписами ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 125 КК України, повідомлення ним фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілих, дослідженням даних, що характеризують особу ОСОБА_7 , відомостей щодо арештів, речових доказів та запобіжного заходу.
Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 125 КК України, тобто незаконне привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При визначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.
Обставин, які пом`якшують його покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів. Суд не вправі обтяжити покарання обставиною вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина не вмінена органом досудового розслідування.
ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проходження служби, раніше неодноразово (двічі) притягувався до кримінальної відповідальності, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 01.04.2025 зупинено судове провадження відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України до звільнення його з військової служби. Будучи військовослужбовцем ЗСУ, та проходячи службу в військовій частині НОМЕР_2 , 11 липня 2025 року він самовільно залишив військову частину. 
Обвинувачений скоїв ряд нових кримінальних правопорушень протягом нетривалого часу, в суді на розгляді перебуває обвинувальний акт по його обвинуваченню у вчиненні інших правопорушень проти власності, належних висновків для себе не зробив, є схильним до скоєння корисливих правопорушень, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, маючи не зняту та непогашену судимість за аналогічні кримінальні правопорушення. Вказане свідчить, що призначення ОСОБА_7 покарання за минулі злочини не призвело до позитивних змін в особистості обвинуваченого та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати кримінально-правові відносно-визначені санкції, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
Враховуючи сукупність наведених обставин справи, дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи, що за приписами ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, доходить висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення.
На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Правових підстав для застосування положень ст. 69 КК України або ст. 75 КК України суд не вбачає.
ОСОБА_7 затриманий 05.03.2026 в порядку ст. 207 КПК України, тримався під вартою у цьому кримінальному провадженні до 20.08.2026. Цей строк відповідно до ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
З огляду на доводи обвинуваченого щодо бажання проходження військової служби та відповідного звільнення від покарання, суд зазначає таке.
За приписами ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до положень ч. 2 та ч. 3 згаданого закону на військову службу за контрактом приймаються особи, звільнені умовно-достроково від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, які відповідають таким вимогам проходження військової служби: яким залишилося до досягнення віку, передбаченого статтею 22 цього Закону, не менше трьох років; придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки для виконання обов`язків військової служби.
Для прийняття на військову службу осіб, які виявили бажання проходити військову службу за контрактом і розглядаються до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, установи виконання покарань звертаються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем їх розташування.
Отже умовами звільнення від покарання є відбування покарання, тобто це питання може бути вирішено лише після набрання вироком законної сили шляхом звернення засудженого до відповідної установи виконання покарань.
Документально підтверджені витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст. 349, 368, 373, 374, КПК України, 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.1 ст. 357 КК України – у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 05 березня 2026 року (з моменту фактичного затримання) до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк покарання обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:
відеозапис «Малин_Стіл_Дахо_20260130_163421_20260130_165221» - залишити в матеріалах наглядового провадження.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30 діб з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя