Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 р. № 520/3140/26
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 (10 діб), 2022 (10 діб), 2023 роки (10 діб), 2024 рік (10 діб), 2025 рік (10 діб) - відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за він проходив службу з 20.09.2001 в ОВС, в тому числі на різних посадах в ГУМВС України в Харківській області з 10.02.2002 по 06.11.2015, та в подальшому на різних посадах в ГУНП в Харківській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 537 о/с від 16.09.2025 року з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з 17.09.2025. Також позивач мав право на додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки», як батько двох дітей віком до 15 років та дитини з інвалідністю. Позивач є батьком двох дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане 2 квітня 2008 року Орджонікідзевським відділом цивільного стану Харківського міського управління юстиції та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане 15 січня 2014 року виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області. Крім того, дитина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане 15 січня 2014 року виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, є особою з інвалідністю з 2015 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 24.05.2016. Інвалідність встановлена до досягнення повноліття. Позивачем, не було використано право на щорічні додаткові відпустки за 2021, 2022,2023, 2024 та 2025 роки, які належать йому, як працівнику відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки». Відповідачем не було проведено зі позивачем повний розрахунок та безпідставно невиплачено компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної додаткових відпусток за за 2021, 2022,2023, 2024 та 2025 роки, які належать йому відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки». Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що реалізація права на таку соціальну відпустку, що передбачена статтею 19 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю можлива лише за наявності належного документального підтвердження підстав для її надання. Працівник, який претендує на отримання додаткової соціальної відпустки, повинен надати роботодавцю документи, що підтверджують: наявність підстав для її надання; факт того, що інший з батьків дітей не скористався правом на таку відпустку та не отримував компенсацію за відповідний період. Разом з тим під час звільнення позивач не надав відповідачу жодних документів, які б підтверджували, що матері дітей за 2021- 2025 роки не надавалася додаткова соціальна відпустка та не виплачувалася компенсація за неї. Крім того, як вбачається з відповіді ГУНП на адвокатський запит від 23.01.2026 №37695-2026 ОСОБА_1 з рапортами про компенсації додаткової оплачуваної відпустки згідно ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки до ГУНП в Харківській області не звертався та про своє право на таку соціальну відпустку не заявляв. Відповідно у відповідача були відсутні будь-які відомості щодо наявності у позивача права на таку соціальну відпустку, а отже були відсутні правові підстави для її надання або виплати компенсації за її невикористання. Крім того, розрахунок та виплата грошової компенсації за невикористану відпустку здійснюється з урахуванням визначеного Порядком № 260 складу грошового забезпечення. Для включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 до розрахунку компенсації за невикористану відпустку необхідно з`ясувати правове регулювання даних правовідносин, а також чи входить така додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, тобто чи має така винагорода постійний характер. З аналізу вищенаведеного вбачається, що постановою КМУ № 988 визначено вичерпний перелік складових грошового забезпечення поліцейських серед яких відсутня додаткова винагорода на період дії воєнного стану. Додаткова винагорода не впливає на розмір основного грошового забезпечення і не включається до нього при його щомісячному нарахуванні. Таким чином, додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, має тимчасовий, а не постійний характер, не входить до складу місячного грошового забезпечення поліцейських та, відповідно, не підлягає врахуванню при обчисленні грошової компенсації за невикористану відпустку. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої підтримав викладені у позовній заяві обґрунтування та просив суд позов задовольнити. 
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Судом встановлено, ОСОБА_1 проходив службу з 20.09.2001 в ОВС, в тому числі на різних посадах в ГУМВС України в Харківській області з 10.02.2002 по 06.11.2015, та в подальшому на різних посадах в ГУНП в Харківській області.
ОСОБА_1 був звільнений наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 537 о/с від 16.09.2025 з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з 17.09.2025.
Цим же наказом зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію за 91 доби невикористаних пiд час проходження слyжби полiцейського вiдпyсток, а саме: щорiчної основної оплачуваної вiдпустки за 2015 рік - у кількості 3 діб, за 2022 piк - за невикористані 3 доби додаткової відпустки, щорiчної основної оплачуваної вiдпустки за 2023 piк - за невикористані 3 доби додаткової відпустки, за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 16 діб та 15 діб додаткової відпустки за 2024 рік, за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період з 01.01.2025 по 17.09.2025 у кількості 30 діб.
Позивач є батьком двох дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане 2 квітня 2008 року Орджонікідзевським відділом цивільного стану Харківського міського управління юстиції та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане 15 січня 2014 року виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області.
Крім того, син позивача - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з 2015 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 24.05.2016. Інвалідність встановлена до досягнення повноліття.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, як батьку двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, протиправною, у зв`язку із чим звернувся за захистом своїх прав до суду.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю за 2021-2025 роки, суд зазначає натупне. 
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Статтею 4 Закону №504/96-ВР передбачено такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Статтею 19 Закону України «Про відпустки» (в редакції Закону України від 15 квітня 2021 № 1401-ІХ, який набрав чинності з 09 травня 2021 року), визначено, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). В силу вимог частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено перелік підстав для звільнення поліцейського зі служби в поліції та припинення служби в поліції.
Частиною першою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга статті 93 Закону України «Про Національну поліцію»).
Згідно із частинами п`ятою-сьомою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.
Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
У відповідності до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно із абзацами сьомим, восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію».
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 по справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання мають застосовуватись приписи КЗпП України та Закону України «Про відпустки».
Враховуючи те, що законодавець вживає в абзаці першому частини першої статті 19 Закону України «Про відпустки» словосполучення «один із батьків», то правом на отримання відпустки у календарному році користується один із батьків, за умови, що інший таку відпустку не використовував.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 р. № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку, з-поміж іншого, внормовано, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Поряд з тим, частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» та частиною першою статті 83 КЗпП України, визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що, як питання обчислення невикористаних відпусток (щорічної/додаткової/соціальної), так і нарахування і виплати грошової компенсації за всі не використані дні відпусток, станом на час звільнення, належить до виключних повноважень роботодавця (в даному випадку - Національної поліції України).
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач є батьком двох дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане 2 квітня 2008 року Орджонікідзевським відділом цивільного стану Харківського міського управління юстиції та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане 15 січня 2014 року виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області.
Крім того, син позивача - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з 2015 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 24.05.2016. Інвалідність встановлена до досягнення повноліття.
Судом встановлено, що матеріали особової справи позивача, надані Головним управлінням Національної поліції в Харківській області на виконання ухвали суду, містять усі документи, необхідні для встановлення його права на додаткову соціальну відпустку, а саме: свідоцтва про народження дітей, документи, що підтверджують інвалідність сина позивача, а також відомості про склад сім`ї позивача. Зокрема, в особовій справі зазначено, що дружина позивача є домогосподаркою, що свідчить про ведення відповідачем кадрового обліку сімейного стану працівника та наявність у його розпорядженні повної інформації щодо складу сім`ї позивача.
За таких обставин відповідач був обізнаний про наявність у позивача права на додаткову соціальну відпустку як батька двох дітей віком до п`ятнадцяти років, одна з яких є дитиною з інвалідністю. Саме на відповідача як роботодавця покладається обов`язок належного ведення особових справ працівників, кадрового обліку та правильного застосування гарантій, установлених законодавством про працю і соціальний захист.
Посилання відповідача на те, що позивач не звертався із відповідною заявою або не повідомив про наявність права на зазначену відпустку, суд оцінює критично, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами особової справи, які були витребувані та досліджені судом. Відсутність окремої заяви працівника не може виправдовувати невиконання роботодавцем обов`язку застосувати передбачені законом соціальні гарантії, якщо всі юридично значимі обставини підтверджувалися документами, що перебували у його володінні.
Право позивача на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки виникло безпосередньо в силу закону у день його звільнення. Нарахування та виплата такої компенсації є обов`язком роботодавця і не можуть ставитися у залежність від подання працівником окремого рапорту чи заяви, якщо право на відповідну гарантію підтверджується документами, що містилися в особовій справі.
Таким чином, відповідач, маючи у своєму розпорядженні всі документи, які підтверджували право позивача на додаткову соціальну відпустку та відповідну грошову компенсацію при звільненні, не здійснив її нарахування та виплату. 
Відтак, підлягає визнанню протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 (10 діб), 2022 (10 діб), 2023 роки (10 діб), 2024 рік (10 діб), 2025 рік (10 діб) - відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року.
Тому, для захисту порушених прав ОСОБА_1 , Головне управління Національної поліції в Харківській області необхідно зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року.
Поряд із тим, щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, суд зазначає наступне. 
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, у пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, за своєю правовою природою щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.10.2025 у справі №240/904/24, від 27.11.2025 у справі № 240/34321/23, від 05.03.2026 у справі № 320/4611/23.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений Порядком № 260.
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 (в редакції, чинній до набрання законної сили наказом Міністерства оборони від 15.01.2025 № 23 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Наказ №23)), розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Натомість, з 25.02.2025 (дня набрання чинності Наказом № 23) пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 викладено в такій редакції: "Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів".
Отже, з 25.02.2025 змінилось правове регулювання щодо видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються при обчисленні розміру компенсації за всі невикористані дні відпусток, а саме з такого переліку виключено винагороди.
Таким чином, з 25.02.2025 додаткова винагорода, установлена Постановою № 168, не підлягає врахуванню при обрахунку розміру компенсації за всі невикористані дні відпусток. 
Суд зазначає, що в постанові від 31.01.2025 у справі № 460/2645/24 Верховний Суд вказав, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану, яка має компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов.
В постанові від 10.06.2026 по справі №240/33823/23 Верховний Суд дійшов висновку, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, включаються додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, проте додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, за своєю правовою природою має тимчасовий (непостійний) характер, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану; розмір додаткової винагороди не є сталим, адже виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу участі військовослужбовцем у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; визначається наказами командирів (начальників), а відтак, відсутні підстави для включення до складу грошового забезпечення позивача, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, додаткової винагороди, яка нараховувалася та виплачувалася позивачу у спірний період, відповідно до Постанови № 168.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, суд доходить висновку, що підстави для перерахунку і виплати грошової компенсації позивачу за невикористані дні додаткової відпустки, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, відсутні.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав викладених вище.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (м. Харків, вулиця Жон Мироносиць, будинок 13, індекс 61002, ЄДРПОУ 40108599) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 (10 діб), 2022 (10 діб), 2023 роки (10 діб), 2024 рік (10 діб), 2025 рік (10 діб) - відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року. 
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА