ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/28425/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі №160/28425/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод», у якій позивач просить суд:
- стягнути з Приватне акціонерне товариства «Марганецький рудоремонтний завод» (ЄДРПОУ-05448389) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період липень-вересень 2025 року за Списком №1 у сумі 249 967,67 грн, за Списком №2 у сумі 27 648,73 грн, що в загальній сумі складає 277 616,40 грн, що підтверджується розрахунками, на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у філії – Дніпропетровського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» МФО: 305482, ЄДРПОУ 21910427.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, в порушення вимог пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-ІV) та пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженої постановою правління ПФУ від 19 грудня 2003 року №21-1 (далі - Інструкція), не здійснює своєчасні розрахунки з органами Пенсійного фонду по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.п. «а», «б»-«з» ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), через що у нього утворилася заборгованість за Списками №1 та №2 за період з липня по вересень 2025 року в розмірі 277 616,40 грн (Список №1 - 249 967,67 грн та Список №2 - 27 648,73 грн).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі №160/28425/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» (код ЄДРПОУ 05448389, місцезнаходження: 53401, Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Єдності, буд. 162) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списками №1, 2 за період липень - вересень 2025 року у загальному розмірі 277616,40 грн (двісті сімдесят сім тисяч шістсот шістнадцять гривень 40 копійок) (за Списком №1 - у сумі 249 967,67 грн, за Списком №2 - у сумі 27 648,73 грн) на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у філії – Дніпропетровського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК», МФО 305482, ЄДРПОУ 21910427.
Не погодившись із зазначеним рішенням, ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи та недоведеність розміру заявленої до стягнення заборгованості.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.
Відповідно до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підприємства та організації зобов`язані відшкодовувати Пенсійному фонду України фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до досягнення працівниками загального пенсійного віку.
Порядок такого відшкодування визначений Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем відповідно до вимог Інструкції були сформовані та направлені відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за Списками №1 та №2 за липень–вересень 2025 року.
Доказів того, що зазначені розрахунки були оскаржені в установленому законом порядку або є скасованими, матеріали справи не містять.
Також відповідач не надав належних та допустимих доказів сплати заявленої до стягнення заборгованості.
Колегія суддів зазначає, що саме розрахунки фактичних витрат, складені органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Інструкції №21-1, є підставою для виникнення обов`язку підприємства здійснити відшкодування таких витрат.
Особливості відшкодування підприємствами витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (надалі - Інструкція), що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування від 26.06.1997 року №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Абзацом 4 п.1 ст.2 Закону №400/97-ВР визначено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів б-з статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору у таких розмірах: для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону (абз. 3 п. 1 ст. 4 Закону №400/97-ВР).
Положеннями частини 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.
При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Таким чином, на відповідача покладено обов`язок покривати витрати на виплату та доставку пенсій, призначених працівникам відповідача відповідно до п.п. а, б-з частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та п.2-8 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список №1,2).
Згідно із п. 6.1 ч. 6 Інструкції Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16 січня 2004 року за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1), відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в таких розмірах:
- для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;
- для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у розмірі 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.
Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій (пункт 6.4 Інструкції №21-1).
Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (пункт 6.5 Інструкції №21-1).
Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць (пункт 6.7 Інструкції №21-1).
Встановлені обставини справи свідчать, що відповідачем не сплачено кошти, призначені на покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених застрахованим особам.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області надіслано відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій для відшкодування пільгових пенсій за період з липня по вересень 2026 року.
У разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона Крим). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства (пункт 6.8 Інструкції №21-1).
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до пунктів а, б-з частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та п.2-8 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком №1 покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов`язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом після 1 січня 2004 року, не пов`язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу (до чи після набрання чинності Законом №1058-IV).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не було надано доказів сплати коштів, призначених на покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених застрахованим особам, суд вважає правомірним стягнення з Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з липня по вересень 2026 року за Списком №1, 2, яка складає 277 616,40 грн.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.01.2021 у справі №640/18421/19 зазначив, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд в постановах від 14.09.2022 у справі №817/1943/17, від 26.10.2022 у справі №812/1231/17.
Доказів щодо неправомірності визначення розміру та складу фактичних витрат позивача на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах або їх нарахування, а також доказів щодо погашення відповідачем заборгованості суду не надано.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та не спростовують встановлених ним обставин.
Апелянтом не наведено жодних нових доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку щодо відшкодування спірних сум або підтверджували неправильність здійснених позивачем розрахунків.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неможливість виконання обов`язку щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.
Дійсно, у постанові Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру та не звільняють особу від виконання зобов`язання автоматично. Особа, яка посилається на дію форс-мажору, повинна довести не лише факт існування таких обставин, а й те, що саме вони унеможливили виконання конкретного обов`язку у визначений строк.
Посилання апелянта на те, що Марганецька міська територіальна громада віднесена до територій активних бойових дій, а також на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, саме по собі не свідчить про відсутність у нього обов`язку щодо відшкодування фактичних витрат Пенсійного фонду.
Лист Торгово-промислової палати України носить загальний інформаційний характер і не посвідчує наявність форс-мажорних обставин щодо конкретного суб`єкта господарювання та конкретного зобов`язання. Сам факт запровадження воєнного стану або ведення бойових дій не є безумовною підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що саме обставини, пов`язані з веденням бойових дій, об`єктивно унеможливили виконання ним обов`язку зі сплати сум відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинами та невиконанням спірного обов`язку.
Крім того, предметом даного спору є стягнення передбачених законом платежів, які відповідно до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та положень Інструкції №21-1 підлягають обов`язковому відшкодуванню підприємствами Пенсійному фонду України. Законодавством не передбачено звільнення підприємств від такого обов`язку у зв`язку із запровадженням воєнного стану чи здійсненням діяльності на території активних бойових дій.
Посилання апелянта на те, що він включений до переліку платників, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки, також не спростовує правомірності заявлених позовних вимог, оскільки спірні правовідносини не є податковими. Обов`язок щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виникає із спеціального законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та не регулюється нормами Податкового кодексу України щодо особливостей виконання податкових обов`язків під час воєнного стану.
Отже, наведені в апеляційній скарзі обставини не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не спростовують встановленого судом факту існування заборгованості.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України саме сторона, яка заперечує проти позову, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Таких доказів відповідачем не подано.
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав належну оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального права.
Порушень норм процесуального права, які відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України могли б бути підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі №160/28425/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках та порядку, визначених статтями 328– 331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов