Справа № 420/1125/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому позивач просить суд:
визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 155950023666 від 09.10.2025 року про відмову у призначені грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з огляду на її загальний трудовий на посадах медичного працівника (лікар-анестезіолог), за наявності спеціального стажу роботи станом на момент призначення пенсії за вислугою років більше 30 років, вона має право на грошову допомогу, що передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач зазначає, що період роботи набутий у закладах, передбачених ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» має бути зарахований до стажу роботи в подвійному розмірі. 
Також, позивач вказує, що період навчання з 01.09.1982 р. 22.07.1983 p.; 01.09.1987 р. – 28.02.1990 p.: 01.09.1990 р.-25.06.1996 р. (9 р. 2 м. 17 д.) зараховано пенсійним органом до загального страхового стажу позивача. Водночас, спірний період навчання не зарахований пенсійним органом до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років працівнику медицини та право на отримання грошової допомоги згідно із пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не відповідає п. «д» ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». 
Позивач вважає, що нею дотримано всіх умов, визначених пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Ухвалою суду від 19.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
До суду від представника відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, в задоволенні позову просить відмовити.
Представник відповідача у відзиві вказує, що за результатом розгляду заяви Позивача встановлення, що стаж роботи останньої який дає право на призначення грошової допомоги становить лише 29 років 10 місяці 27 днів. За матеріалами пенсійної справи на момент призначення пенсії у Позивача відсутній стаж, що дає право на виплату грошової допомоги в кількості 30 років.
Відповідача зазначив, що обов`язок в наданні документів, які б підтверджували право на пенсію за вислугу років та періоди роботи на відповідних посадах лежить на особі, що звертається до органів Пенсійного фонду, а видавати такі документи та відповідно підтверджувати цим відповідні періоди роботи виключно підприємства, де працювала особа.
До суду від представника відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відзив на позовну заяву не надходив.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 25.02.2025 року, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
13.06.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення одноразової грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги передано на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області.
20.06.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення № 155950023666 про відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.
В рішенні зазначено, що « … відповідно до п. 7-1 Закону: грошова допомога надається якщо на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону, особа працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону «Про пенсійне забезпечення»: якщо страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить для чоловіків 35 років, для жінок 30 років.
При розгляді наданих документів та матеріалів пенсійної справи, встановлено, що стаж заявника на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 28 років 11 місяців 10 днів».
Листом від 11.07.2025 року «Щодо перегляду відмови про перерахунок пенсії ОСОБА_1 » ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило ГУ ПФУ в Одеській області, що « … При розгляді наданих документів та матеріалів пенсійної справи, встановлено, що стаж заявника на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 29 років 10 місяців 27 днів. До страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, не зараховуються періоди роботи з 01.04.1990 по 13.08.1990, з 13.08.1996 по 30.04.1999, оскільки довідки № 08/1092 від 19.03.2025, № 09/475 від 30.01.2025 не містять підстав видачі. Таким чином, відсутні підстави щодо призначення виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
08.08.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення одноразової грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги передано на розгляд до ГУ ПФУ в Сумській області.
09.10.2025 ГУ ПФУ в Сумській області прийнято рішення № 155950023666 про відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.
В рішенні зазначено, що « …відповідно до наданих документів загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 45 років 08 місяців, стаж на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту «е» - «ж» ст. 55 Закону №1058 – 29 років 10 місяців 27 днів».
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
З системного аналізу викладеного суд зазначає, що право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком.
Зазначений висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17 та від 13.02.2019 у справі №233/4308/17.
Відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Порядок №1191).
Порядок №1191 визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е – ж статті 55 Закону України №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).
Пунктом 5 вказаного Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України №1058-IV, та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е – ж статті 55 Закону України №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України №1058-IVстаном на день її призначення.
Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку №1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Як було встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 25.02.2025 року, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Тобто, на момент призначення пенсії (25.02.2025 року) позивачу виповнилося 60 років. 
Як вбачається з матеріалів справи, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 45 років 08 місяців.
Згідно ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, Законом передбачена можливість зарахування до стажу у подвійному розмірі роботи, зокрема, у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я.
Згідно трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в період з 01.11.1999 по 03.05.2002 працювала в 7 міській лікарні м. Кривого Рогу на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного реанімаційного відділення, та в період з 04.05.2002 – 31.12.2003 працювала в Комунальному закладі «Міський пологовий будинок № 1» м. Кривий Ріг на посаді лікаря-анестезіолога для надання цілодобової допомоги анестезіологічного відділення. 
Також, період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1999 по 03.05.2002 в 7 міській лікарні м. Кривого Рогу на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного реанімаційного відділення підтверджується довідкою КНП «Криворізька міська лікарня № 7» Криворізької міської ради.
Згідно довідки КП «Криворізька міська лікарня № 1» Криворізької міської ради від 31.01.2025 № 314, ОСОБА_1 працювала в КЗ «Міський пологовий будинок № 1» м. Кривий Ріг на посаді лікаря-анестезіолога для надання цілодобової допомоги анестезіологічного відділення з 04.05.2002 по 31.10.2011.
В міському пологовому будинку № 1 3 1967 по 1974 існувала анестезіологічна служба, яка за штатним розписом входила у склад операційного блоку.
З 08.10.1974 був організований самостійний структурний підрозділ «Анестезіологічне реанімаційне відділення». З 01.03.1996 назву підрозділу змінено на «Анестезіологічне відділення». З 01.12.2005 назва відділення доповнено «Анестезіологічне відділення (у т.ч. 3 ліжка палати інтенсивної терапії)».
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії відповідно Переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.
Згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» час роботи в анестезіологічному реанімаційному відділенні зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі до 01.01.2004.
Судом встановлено, що наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відтак, з аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що робота позивача з 01.11.1999 по 03.05.2002 на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного реанімаційного відділення, та в з 04.05.2002 – 31.12.2003 на посаді лікаря-анестезіолога для надання цілодобової допомоги анестезіологічного відділення підлягають зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.
При цьому, висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17, від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17. 
Також, судом встановлено, що в період з 01.09.1982 по 22.07.1983 ОСОБА_1 навчалась в ПТУ № 45 м. Кривий Ріг, з 01.09.1987 по 28.02.1990 навчалась у Дніпропетровському республіканському базовому медичному училищі, з 01.09.1990 по 25.06.1996 навчалась у Дніпропетровському медичному інституті (Дніпропетровській державній медичній академії), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_2 .
Відповідно до пункту “д” статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, записами в трудовій книжці підтверджено навчання позивача у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, зауважень до записів трудової книжки в частині спірних періодів відповідачами не зазначено.
Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 155950023666 від 09.10.2025 року про відмову у призначені грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
При цьому, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Приписами абз. 1 п. 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 07.11.2025 року за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішенням якого відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача.
Аналогічні висновки щодо визначення органу, який має розглянути заяву викладені у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справа №500/1216/23, від 07 травня 2024 року справа №460/38580/22.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та про доцільність їх задоволення з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України шляхом:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 155950023666 від 09.10.2025 року про відмову у призначені грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати періоди роботи з 01.11.1999 по 03.05.2002 та з 04.05.2002 по 31.12.2003 в подвійному розмірі та періоди навчання з 01.09.1982 по 22.07.1983, з 01.09.1987 по 28.02.1990, з 01.09.1990 по 25.06.1996 до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2025 року з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, з Головного управління ПФУ в Сумській області на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 155950023666 від 09.10.2025 року про відмову у призначені грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати періоди роботи з 01.11.1999 по 03.05.2002 та з 04.05.2002 по 31.12.2003 в подвійному розмірі та періоди навчання з 01.09.1982 по 22.07.1983, з 01.09.1987 по 28.02.1990, з 01.09.1990 по 25.06.1996 до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2025 року з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (код ЄДРПОУ 21108013, адреса: вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009).

Суддя П.П. Марин