РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
14.09.2026 м. Турка

Справа № 359/5403/26
Провадження №2/458/523/2026

Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Волинець М.З.,
за участю секретаря судового засідання Сисан С.І.
Сторони в справі:
позивач      Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС»,
представник позивача    Юхименко Ю.Ю.,
відповідач      ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «ЦИКЛ ФІНАНС» через підсистему «Eлектронний суд» подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № F-00077588 від 15.04.2024 у розмірі 3 630 грн, з яких: 3 000 грн – заборгованість за кредитом, 630 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом за період 15.04.2024 по 29.04.2024, а також понесені судові витрати у справі, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2026 цивільну справу № 359/5403/26 за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2026 позовну заяву ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за територіальною юридикцією (підсудністю) до Турківського районного суду Львівської області.
Справа надійшла до Турківського районного суду Львівської області 30.07.2026 вх. № 4810/26 та передана судді Волинець М.З.
Стислий зміст позовних вимог.
15.04.2024 між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» (далі - кредитодавець, первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі – відповідач) укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № F-00077588 (надалі – кредитний договір).
Відповідно до кредитного договору кредитодавець зобов`язувався надати відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 грн строком на 14 днів зі сплатою 1,5 % в день, на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених кредитним договором.
Згідно з умовами кредитного договору первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 3 000 грн.
09.01.2025 між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 2501-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № F-00077588 від 15.04.2024 у розмірі 3 630 грн, з яких: 3 000 грн – заборгованість за кредитом, 630 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом за період 15.04.2024 по 29.04.2024. 
Неналежне виконання відповідачем договору призвело до утворення заборгованості перед позивачем, що становить 3 630 грн, з яких: 3 000 грн – заборгованість за кредитом, 630 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом за період 15.04.2024 по 29.04.2024.
Покликаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № F-00077588 від 15.04.2024 у розмірі 3 630 грн, а також понесені судові витрати у справі, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Позиція відповідача.
14.09.2026 відповідач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує факту отримання кредитних коштів в розмірі 3 000 грн та не має наміру ухилятися від виконання грошового зобов`язання, проте вважає, що заявлена позивачем сума до стягнення та судові витрати підлягають перевірці судом на предмет їх належного документального та правового обґрунтування. У зв`язку з вищевикладеним просив задовольнити позов ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» лише в частині належно доведеного розміру заборгованості. Також просив перевірити розрахунок процентів 630 грн і судового збору 2 662,40 грн, відмовити у стягненні 5 000 грн витрат на правничу допомогу або зменшити їх розмір та врахувати його статус особи з інвалідністю внаслідок війни при розподілі судових витрат.
Суд зазначає, що ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 03.08.2026 відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. З матеріалів справи та даних системи документообіг суду вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в підсистемі «Електронний суд» з 08.08.2025. Згідно з довідкою про доставку електронного документу відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.08.2026 отримав в електронному кабінеті 03.08.2026 о 22:59 год. Таким чином, останнім днем для подання відзиву на позовну заяву було 18.08.2026 включно, проте відзив надійшов лише 14.09.2026, тобто з пропуском строку на його подання. Клопотання про поновлення процесуального строку відповідач не подав, тому поданий відповідачем відзив суд не бере до уваги.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 03.08.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи на 17.08.2026 о 14:40 год за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь) та витребувано докази в порядку ст. 84 ЦПК України.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 17.08.2026 розгляд справи відкладено на 14.09.2026 о 14:10 год та повторно витребувано докази.
01.09.2026 та 11.09.2026 на адресу суду з АТ «ПриватБанк» надійшла інформація на виконання ухвали суду про витребування доказів.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 14.09.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», судом встановлено таке.
15.04.2024 між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № F-00077588.
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 3 000 грн на засадах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним за стандартною процентною ставкою 2,50% на добу, на умовах визначених цим договором.
Кредит надається позичальнику у безготівковій формі у національній валюті за реквізитами платіжної банківської кратки № НОМЕР_1 , строком на 14 днів від дати надання кредиту та підлягає поверненню до 28.04.2024 (п.п. 4.1-4.4 кредитного договору).
28.04.2024 між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до кредитного договору F-00077588 від 15.04.2024, якою сторони домовилися продовжити строк кредиту на 14 днів до 15.05.2024 (під 1,5 % в день).
Для підписання кредитного договору відповідачем використано електронний підпис одноразовий ідентифікатор «F869586», що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «ГВАДІАНА».
ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало повністю надавши йому кредит в сумі 3 000 грн шляхом зарахування коштів на вказану при укладенні договору платіжну картку, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» №1960/01 від 16.01.2025, відповідно до якої ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» 15.04.2024 була проведена успішна транзакція з виплати ОСОБА_1 кредиту у розмірі 3 000 грн за кредитним договором №F-00077588.
Відповідно до відповідей АТ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260819/29341-БТ від 24.08.2026, № 20.1.0.0.0/7-260819/29341-БТ від 24.08.2026, наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ); на вказану банківську картку 15.04.2024 було зараховано кошти у сумі 3 000 грн.
Водночас відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо оплати нарахованих відсотків за користування кредитом і повернення тіла кредиту не виконав.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що право вимоги до боржника за кредитним договором № F-00077588 від 15.04.2024 перейшло до нього на підставі договору факторингу.
09.01.2025 між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 2501-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № F-00077588 від 15.04.2024.
Відповідно до п.1.1 договору факторингу фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників.
Згідно з п.1.2 договору факторингу внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор замінює клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
Відповідно до п. 6.2.2. договору факторингу права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
Згідно з п. 12.1. договору факторингу договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності) сторін датою, зазначеною в преамбулі цього договору, та діє до 30.04.2027 включно.
Згідно з Витягом з реєстру боржників від 09.01.2025 до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № F-00077588 від 15.04.2024 на суму 7 725 грн, з яких: 3 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 630 грн – заборгованість за відсотками, 4 095 грн – заборгованість за пенею.
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № F-00077588 від 15.04.2024, підтверджується, що ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» передало, а ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» прийняло реєстр боржників.
Всупереч умовам кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 630 грн, з яких: 3 000 грн – заборгованість за кредитом, 630 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом за період 15.04.2024 по 29.04.2024, а також понесені судові витрати у справі, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Вимоги про стягнення заборгованості за пенею позивач не заявляє.
Застосовані судом норми права та мотиви їх застосування.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються загальними положення ЦК України.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом норми ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Так, статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст. 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З досліджених судом доказів встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
У постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 Верховний Суд виснував щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та їх відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію».
Підписанням кредитного договору відповідачем підтверджується змістом кредитного договору, додатків до нього, які містять усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача. Отже, суд вказує, що факт укладення кредитного договору первісного кредитора саме з ОСОБА_1 доведено належними та достатніми доказами.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підставі ч.ч.1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зокрема, матеріали справи містять докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 3 000 грн.
Разом з тим, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт надання йому коштів у кредит в розмірі, визначеному договором, доказів належного чи часткового виконання зобов`язань по сплаті кредитних коштів відповідачем також не надано до суду.
Як убачається з матеріалів справи, 09.01.2025 ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» на підставі договору факторингу № 2501-01 набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № F-00077588, укладеного відповідачем з ТОВ «ФК «ГВАДІАНА».
Згідно положень ст. 204 ЦК України, яка регламентує презумпцію дійсності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, висвітленого у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Договір факторингу №№ 2501-01 від 09.01.2025, яким позивач обґрунтовує вимоги на час судового розгляду є дійсним, у судовому порядку недійсним не визнавався та доказів його нікчемності (невідповідності умов імперативним вимогам законодавства) суду не надавалося, суд вважає, що відповідний договір є дійсними та таким, що регламентує правовідносини, визначені ним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Відповідно до положень пункту 5.1 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і не може бути збільшена без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом включаючи день отримання та день його повернення та/або дати пролонгацій.
З урахуванням додаткової угоди про продовження строку кредитування строк кредиту встановлено до 12.05.2024, відсоткова ставка - 1,50 % в день.
Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою 1,50 % за період 15.04.2024 по 29.04.2024.
Разом з цим, відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно з ч. 5 ст. 94 Конституції України, закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір між сторонами укладено 15.04.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у розмірі 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Кредитний договір № F-00077588 від 15.04.2024 укладений між ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» та ОСОБА_1 15.04.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».
Частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою ст. 8 доповнена згідно із Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, вказана норма набрала чинності 24.12.2023, тобто була чинною станом на момент укладення кредитного договору з відповідачем.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, умови укладеного між сторонами договору якими передбачено встановлення процентної ставки 1,50 % відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними.
З урахуванням викладеного, заборгованість за процентами за укладеним між первісним кредитором та відповідачем кредитним договором необхідно розраховувати, виходячи із встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%, за період з 15.04.2024 по 28.04.2024 (включно), яка, з огляду на строк дії договору, становить 420 грн (14х30 грн).
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3 420 грн, з яких: 3 000 грн – заборгованість за кредитом, 420 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через підсистему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 662,40 грн. Зарахування сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою із комп`ютерної програми суду.
Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 508,25 грн, з 3 420 грн (задоволені позовні вимоги) становлять 94,21 % заявленої суми позовних вимог; від суми сплаченого при поданні судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 5 000 грн.
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
13.04.2026 між ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та адвокатом Юхименком Ю.Ю. укладено Договір про надання правничої допомоги № 13.04/26 та Додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору.
Згідно з п. 2 Додаткової угоди згідно з п.4.2. договору вартість послуг адвоката за супровід 1 справи становить 5 000 грн.
Відповідно до акту № 17/ЦФ прийому-передачі наданих послуг від 20.04.2026 на виконання умов договору про надання правничої допомоги адвокатом було надано клієнту такі послуги: підготовка до розгляду: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій щодо подання позовної заяви, розгляд справи в суді, достатність наявних доказів для подання позовної заяви до суду, підготовка клопотання про витребування доказів – 1 000 грн; складання, оформлення та надсилання позовної заяви до відповідача – 4 000 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн позивачем надано такі докази:
- копію договору про надання правничої допомоги № 13.04/26 від 13.04.2026;
- копію додаткової угоди № 1 від 13.04.2026 до договору про надання правничої допомоги № 13.04/26 від 13.04.2026;
- копію акту № 17/ЦФ прийому-передачі наданих послуг від 20.04.2026;
- копію платіжної інструкції № ADV017 від 21.04.26 на суму 5 000 грн;
- копію ордера на надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Системний аналіз зазначених норм, дає підстави для висновку, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Разом з тим, суд не позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості.
Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, однак в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн є завищеними та не достатньо обґрунтованими, тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 43453613, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, 04112) заборгованість за Договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № F-00077588 від 15.04.2024 у розмірі 3 420 (три тисячі чотириста двадцять) грн, з яких: 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. – заборгованість за кредитом, 420 (чотириста двадцять) грн 00 коп. – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 43453613, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, 04112) судовий збір в розмірі 2 508 (дві тисячі п`ятсот вісім) грн 25 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 43453613, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, 04112) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне найменування учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 43453613, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, 04112.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя         Марія ВОЛИНЕЦЬ