Справа № 711/8224/25
Провадження № 2/712/612/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Чапліної Н.М., за участі секретаря судового засідання Дрінясової П.О.,
представника позивача – Лимаренка І.М.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – адвоката Петруніної В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Черкаській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу,
УСТАНОВИВ:
05 вересня 2025 року Позивач, 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України у Черкаській області звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу у розмірі 488 455,62 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу цивільного захисту у 2 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (надалі - 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Черкаській області) на посаді командир відділення-водій.
05 липня 2020 року, виконуючи свої службові обов`язки, мав право керування оперативним службовим автомобілем «АД-30 ЗІЛ - 131 ІІМ506» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Черкаській області.
Так, 05.07.2020 близько 13:30 год. ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем, рухаючись на невідкладне службове завдання з увімкненими спеціальними сигналами (проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом), по лівій смузі для руху проїзної частини вул. Надпільна у м. Черкаси, у напрямку вул. Смілянська, де виконував маневр повороту ліворуч на вказану вулицю, на перехресті з вул. Смілянська, у порушення вимог п.п.2.3 «б» та 3.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, будучи не уважним, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, відступив від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, та не забезпечивши безпеку іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Смілянська на червоний сигнал світлофора, скоїв зіткнення з автобусом «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_2 , котрий рухався по лівій смузі для руху вул. Смілянська у напрямку вул. Свято-Макаріївська, під керуванням ОСОБА_2 , працюючого водієм вищевказаного автобусу в ПрАТ «Черкаське АТП 17127».
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правого колінного суглобу з багатоуламковим переломом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки, саднами м`яких тканин суглобу. Вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та виникли при вище зазначених обставинах.
Порушення ОСОБА_1 , вимог п.п.2.3 «б» та 3.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких останній мав бути уважним, відповідно реагувати на зміну дорожньої обстановки, рухаючись на оперативному транспортному засобі виконуючи невідкладне службове завдання, відступаючи від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, за умови увімкнення проблискового маячка синього кольору і спеціального звукового сигналу, повинен був забезпечити безпеку дорожнього руху, а тому не виконання ОСОБА_1 зазначених дій, стало умовами та причинами виникнення і настання даної дорожньо- транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме отриманням ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 (справа №711/4559/21), з врахуванням ухвали суду від 12.08.2021 про виправлення описки у судовому рішенні, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності та закрито провадження на підставі ст. ст. 44, 47 КК України.
У березні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси (справа № 711/1339/22) із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (Код ЄДРПОУ 20602681) про стягнення страхового відшкодування і моральної шкоди та до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Черкаській області, як до роботодавця ОСОБА_1 та власника джерела підвищеної небезпеки а саме спеціального автомобіля АД-30 ЗІЛ - 131 ІІМ506, д.н.з. НОМЕР_1 , про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.07.2020 потерпілий від отриманих травм втратив працездатність на період з 05.07.2020 по 30.10.2020, тобто протягом 117 днів та з 03.11.2020 по 30.11.2020 знову продовжив лікування, а загалом втрата працездатності ОСОБА_2 тривала понад 144 дні, про що свідчили листки непрацездатності.
У позовній заяві ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до довідки до акту МСЕК серія 12ААВ №351727 від 18.05.2021, йому встановлено 2 групу інвалідності.
08.09.2021 Управлінням Держпраці у Черкаській області встановлено, що нещасний випадок, що стався 05.07.2020 з водієм ОСОБА_2 , працівником ПрАТ «Черкаське АТП 17127», який виконував на час ДТП трудові обов`язки, пов`язаний з виробництвом, про що складено акт спеціального розслідування нещасного випадку (форма Н-1/П). Він отримав травму правої ноги - діагноз, який встановлений закладом здоров`я - перелом дистального відділу великогомілкової кістки зі зміщенням.
З урахуванням вказаного акту обласного МСЕК №2 04.11.2021 встановлено 25% втрати професійної працездатності ОСОБА_2 та визначена потреба у стаціонарному лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні, у медичному забезпеченні та медичній реабілітації - безтерміново.
До суду від представника позивача надійшла заява про відмову позивача від позовних вимог, пред`явлених до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування і моральної шкоди, у якій просив у даній частині закрити провадження у справі, долучивши докази про виплату страхового відшкодування.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022 року клопотання представника позивача задоволене та закрите провадження у справі в частині пред`явлених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.
Представником 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Черкаській області подане клопотання про призначення судово-медичної експертизи щодо визначення, чи пов`язана втрата професійної працездатності ОСОБА_2 безпосередньо з трудовим каліцтвом при ДТП, яке сталося 05.07.2020, чи пов`язані між собою основні захворювання ОСОБА_2 при встановленні групи інвалідності з основними захворюваннями, встановленими при встановленні відсотку втрати професійної працездатності тощо.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022 року клопотання представника 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Черкаській області про призначення судово-медичної експертизи - задоволене.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №04-01/15 (дата закінчення експертизи 16.05.2023), ОСОБА_2 під час ДТП, що мала місце 05.07.2020, було спричинене тілесне ушкодження - перелом проксимального відділу правої великогомілкової кістки, що призвело до вальгусної деформації правого колінного суглобу та обмеження рухів в ньому. Таке обмеження рухів в колінному суглобі відповідає основному діагнозу, вказаному в акті №3204 огляду МСЕК від 04.11.2021, безпосередньо пов`язано з травмою, отриманою ОСОБА_2 під час ДТП, що сталася 05.07.2020 та відповідно до п. 13.4.1 Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків (затверджено наказом МОЗ України від 05.06.2012 №420), відповідає 10-20% втрати професійної працездатності.
Встановлена ОСОБА_2 в акті № 3204 огляду МСЕК від 04.11.2021, втрата професійної працездатності у розмірі 25% є обґрунтованою та пов`язана з травмою, отриманою під час ДТП, що сталася 05.07.2020. Травма, отримана ОСОБА_2 під час ДТП, що сталася 05.07.2020, не зменшила своїх проявів з моменту його огляду 04.11.2021, а тому такі наслідки для здоров`я можна вважати стійкими. У ОСОБА_2 відбулося загоєння ушкодження, отримано зрощення перелому. Експерти вважають, що на підставі документів, що додані до акту №3204 огляду МСЕК від 04.11.2021, можна було обґрунтовано встановити розмір втрати професійної працездатності у розмірі 25%. Встановлення ОСОБА_2 , згідно акту № 1609 огляду МСЕК від 18.05.2021 II групи інвалідності, пов`язане з наявністю у нього захворювань, і не пов`язане з травмою, яку він отримав під час ДТП, що сталася 05.07.2020.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року у справі № 711/1339/22 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.
З 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Черкаській області на користь ОСОБА_2 підлягало стягнути:
- грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 143 682 грн. 50 коп.; 
- щомісяця грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 8 125 грн. 00 коп., починаючи з 01.03.2022 року.;
- витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 10 129 грн. 37 коп.;
- судовий збір у розмірі 1 518грн. 75коп.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.01.2024 року справа №711/1339/22, апеляційну скаргу 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області залишено без задоволення, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року залишено без змін.
Станом на 05.09.2025 року за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року справа № 711/1339/22 із 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Черкаській області стягнуто 488 455 грн. 62 коп. (чотириста вісімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 62 копійки).
Ця сума складається з:
143 682 грн. 50 коп., які стягнуто в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я;
10 129 грн. 37 коп. - витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги адвоката;
1 518 грн. 75 коп. - судовий збір;
333 125 грн. 00 коп. - щомісячні грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 8 125грн. 00коп., починаючи з 01.03.2022 року. (Період з 01.03.2022 по 31.08.2025 - 8 125,00 х 41 місяць = 341 250 грн. 00 коп.).
Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України (далі — КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Пунктом 3 ст. 134 КЗпП України передбачено повну матеріальну відповідальність за завдання шкоди працівником, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Згідно за ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 488 455 грн. 62 коп. та судові витрати.
Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2025 цивільну справу передано за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. 
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Чапліної Н.М.
Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, у справі призначене підготовче судове засідання.
15.10.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позову, зазначив, що частиною 7 статті 82 ЦПК України визначено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, у зв`язку з чим є безпідставним посилання позивача на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2023 року по справі № 711/1339/22 як на факти, які вже не потребують доведення та слугують беззаперечною підставою для задоволення позову. 
Позивач при обґрунтуванні позову посилається на вимоги ч. 3 ст. 134 КЗпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За кримінальним провадження № 62020100000001361 від 06.07.2020 року встановлені обставини завдання шкоди здоров`ю та майну потерпілим в ДТП. Тобто відповідач своїми винними діями, які містили ознаки кримінального правопорушення в розумінні ст. 134 КЗпП шкоди ГУ ДСНС України в Черкаській області не завдав. Відтак посилання позивача на вимоги ч. 3 ст. 134 КЗпП, як на підставу повної матеріальної відповідальності відповідача не обґрунтовані.
Статтею 132 КЗпП визначено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві
Якщо навіть теоретично розглядати можливість відшкодування шкоди позивачу за рахунок відповідача, то за відсутності підстав застосування ст. 134 КЗпП, необхідним є врахування вимог ст. 132 КЗпП, за якою ОСОБА_1 відповідальний у розмірі не більшому свого середнього місячного заробітку. 
Одночасно з цим, позивач зазначає, що керується ст. 1191 ЦК України, стверджуючи, що перейняв право вимоги в порядку регресу.
07.07.2020 року потерпілий ОСОБА_2 власною розпискою підтвердив той факт, що він не має до ОСОБА_1 жодних претензій за фактом ДТП, яке мало місце 05.07.2020 року, підтверджував він й те, що не буде подавати до ОСОБА_1 позову про стягнення матеріальної чи моральної шкоди, а також затвердив факт отримання коштів 10 000, 00 грн. Право регресу виникає виключно тоді, коли відповідальна особа здійснила відшкодування шкоди за винну особу. Тобто фактично перейняли право вимоги, яке потерпілий мав до ОСОБА_1 . Оскільки потерпілий ОСОБА_1 не мав жодних майнових та немайнових претензій, будь-яке відшкодування шкоди іншою особою за ОСОБА_1 не є законним, оскільки в такому випадку позивач фактично діяв добровільно, а не як відповідальна особа. Відтак за цих обставин право вимоги в порядку регресу не виникає, а отже й заявлений позов безпідставний. Той факт, що стягнення коштів з позивача на користь ОСОБА_2 відбулось за рішенням суду - не свідчить про те, що у даній справі цей факт носить преюдиційний характер, суд не зобов`язаний погоджуватись із правовою оцінкою такого доказу як розписка потерпілого.
Статтею 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено: 26.1. Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. 26.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; 26.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті. 
Як встановлено судом у справі № 711/1339/22 потерпілий ОСОБА_2 отримав від страховика 85 000, 00 грн. страхового відшкодування. Це при тому, що ліміт відповідальності за полісом страхування №АО4388859 в ПАТ "УПСК" становив 260 000, 00 грн. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності., - такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року.
Розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності, - позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц. Вказаною вище нормою Закону підтверджується, що страховик відповідальний за 18 заробітних плат перед потерпілою особою, тобто 18 * 8125,00 грн. (середній дохід потерпілого встановлений судом у попередній справі) = 146 250, 00 грн. Саме за таку суму відповідальний страховик. Не врахування цього факту судом під час розгляду інакшої справи не надає підстав позивачеві наразі здійснювати вимоги до відповідача, які порушують мету інституту страхування. Разом з цим, в позивача наявне право на звернення із позовом саме до страховика, з метою відшкодування 146 250, 00 грн., які на нього були безпідставно покладені. Дане свідчить, що попри не законність заявлених вимог в цілому, їх розмір безпідставно завищений.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив у задоволені позовних вимог 2 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Черкаській області до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
24.10.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Наведене рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2023 року по справі № 711/1339/22, зазначається не як факт, що потребує доказування, а як детальний опис обставин для розуміння судом усіх обставин справи.
На думку Відповідача, відсутні підстави застосування ст. 134 КЗпП України. 
Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. 
Пунктом 3 ст. 134 КЗпП України передбачено повну матеріальну відповідальність за завдання шкоди працівником, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 по справі №711/4559/21 встановлено ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. 
Отже, на думку Позивача, саме ст. 134 КЗпП України повинна застосовуватись у даній справі. 
Відповідач також вважає безпідставним право вимоги в порядку регресу, оскільки потерпілий ОСОБА_2 надав розписку щодо відсутності претензій до ОСОБА_1 за фактом ДТП, яке мало місце 05.07.2020 року. 
З даним твердженням Позивач не погоджується з наступних підстав.
Дана розписка ОСОБА_2 підтвердила факт відсутності претензій лише до ОСОБА_1 , проте потерпілий керуючись ст. ст. 1172, 1187, 1195, 1197 та 1202 ЦК України, звернувся з позовом до 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Черкаській області як до роботодавця ОСОБА_1 та власника джерела підвищеної небезпеки. 
Незрозумілим є твердження та розрахунок Відповідача: «Вказаною вище нормою Закону підтверджується, що страховик відповідальний за 18 заробітних плат перед потерпілою особою, тобто 18 * 8125,00 грн. (середній дохід потерпілого встановлений судом у попередній справі) = 146 250, 00 грн. Саме за таку суму відповідальний страховик. Не врахування цього факту судом під час розгляду інакшої справи не надає підстав позивачеві наразі здійснювати вимоги до відповідача, які порушують мету інституту страхування. Разом з цим, в позивача наявне право на звернення із позовом саме до страховика, з метою відшкодування 146 250, 00 грн., які на нього були безпідставно покладені. Дане свідчить, що попри не законність заявлених вимог в цілому, їх розмір безпідставно завищений.».
Дане твердження є невірним оскільки, станом на дату настання страхового випадку (05.07.2020 року) мінімальна заробітна плата складала 4723,00 грн. Отже 18 мін. заробітних плат * 4723,00 грн. = 85014,00 грн., які страхова компанія сплатила ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 195 ЦК України, Розмір, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на 05.07.2020 р. та подальше збільшення її розміру, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року справа № 711/1339/22 із 2 Державного пожежно рятувального загону Головного управління ДСНС України у Черкаській області стягнуто 143682,50 грн.
Відповідно до вищезазначеного сторона Позивача вважає, що інші аргументи сторони Відповідача не підлягають до задоволення, оскільки вони не спростовують обґрунтування пред`явленого позову
Ухвалою суду від 06.01.2026 задоволене клопотання представника відповідача, у справі витребувані докази.
Ухвалою суду від 10.03.2026 у справі закрите підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Відповідач підтримав свого представника.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу цивільного захисту на посаді командира відділення-водія 23 державної пожежно-рятувальної частини 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Черкаській області, що підтверджено витягом з наказу від 02.07.2020 № 150.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 у справі №711/4559/21, з врахуванням ухвали суду від 12.08.2021 про виправлення описки у судовому рішенні, клопотання захисника Багінського Андрія Михайловича про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.47 КК України та закриття кримінального провадження - задоволене. Передано ОСОБА_1 на поруки трудовому коллективу 23 державної пожежно-рятувальної частини 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Черкаській області ( м. Черкаси вул. Прикордонника Лазаренка буд.1) із звільненням від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст.ст. 44, 47 КК України за умови, що протягом року з дня передачі його на поруки він виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Кримінальне провадження №62020100000001361 від 06.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 44, 47 КК України – закрите.
Судом у справі №711/4559/21 встановлено, що ОСОБА_1 05.07.2020 виконуючи свої службові обов`язки мав право керування оперативним службовим автомобілем «АД-30 ЗІЛ - 131 ІІМ506» д.н,з. НОМЕР_3 , що належить 23 Державній пожежно-рятувальній частині 2 Державного пожежно-рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області. Так, 05.07.2020 близько 13.30 год. ОСОБА_1 керуючи технічно справним вказаним автомобілем, рухаючись на невідкладне службове завдання з увімкненими спеціальними сигналами (проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом), по лівій смузі для руху проїзної частини вул.Надпільна у м.Черкасах, Черкаської області, у напрямку вул.Смілянська, де виконував маневр повороту ліворуч на вказану вулицю, на перехресті з вул.Смілянська, у порушення вимог п.п.2.3 «б» та3.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, будучи не уважним, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, відступив від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, та не забезпечивши безпеку іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул.Смілянська на червоний сигнал світлофора, скоїв зіткнення з автобусом «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_2 , котрий рухався по лівій смузі для руху вул.Смілянська у напрямку вул.Свято-Макаріївська, під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правого колінного суглобу з багатоуламковим переломом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки, саднами м`яких тканин суглобу. Вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, виникли від дії тупих предметів та могли виникнути при вище зазначених обставинах. Порушення ОСОБА_1 , вимог п.п.2.3 «б» та 3.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких останній мав бути уважним, відповідно реагувати на зміну дорожньої обстановки, рухаючись на оперативному транспортному засобі виконуючи невідкладне службове завдання, відступаючи від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, за умови увімкнення проблискового маячка синього кольору і спеціального звукового сигналу, повинен був забезпечити безпеку дорожнього руху, а тому не виконання водієм ОСОБА_1 зазначених дій, стало умовами та причинами виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме отриманням ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В ухвалі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 у справі №711/4559/21 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив суд його задовольнити. Зазначив, що в повному обсязі визнає провину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро кається.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, протиправна поведінка ОСОБА_1 , його вина та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням наслідків у виді збитків є доведеними.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року у справі № 711/1339/22 позовні вимоги ОСОБА_2 до 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, третя особа: ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задоволені частково. Стягнуто з 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 143 682 грн. 50 коп.; щомісяця грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 8 125 грн. 00 коп., починаючи з 01.03.2022; витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 10129 грн. 37коп.; в дохід держави судовий збір у розмірі 1518 грн. 75 коп.
У рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2023 у справі № 711/1339/22 судом зазначено, що по даній справі судом встановлено, що позивачу шкоду завдано ушкодженням його здоров`я внаслідок ДТП, яка мала місце 05.07.2020, тобто спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості; шкода заподіяна водієм автомобіля відповідача, який під час виконання трудових обов`язків порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом, яким керував позивач під час виконання трудових обов`язків, про що свідчить ухвала суду від 06.08.2021; наявний причинно-наслідковий зв`язок між заподіяними позивачу тілесними ушкодженнями та ДТП; наявна вина водія відповідача у скоєнні ДТП.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.01.2024 року у справі №711/1339/22, апеляційну скаргу 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області залишено без задоволення, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року залишено без змін.
2 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області сплачено ОСОБА_2 : 10 129,37 грн витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (платіжна інструкція від 27.03.2024 № 1); 143 682,50 грн коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я (платіжна інструкція від 27.03.2024 № 1); 218 733,45 грн виплата примусового характеру згідно виконавчого листа № 711/1339/22 виданого 31.01.2024 (платіжна інструкція від 21.05.2024 № 3673); 641, 55 грн виплата примусового характеру згідно виконавчого листа № 711/1339/22 виданого 31.01.2024 (платіжна інструкція від 21.05.2024 № 3674); 48750 грн перерахування грошових коштів за червень-листопад 2024 згідно виконавчого листа № 711/1339/22 (платіжна інструкція від 15.11.2024 № 7810), 8 платежів по 8 125 грн за січень-серпень 2025 року згідно виконавчого листа № 711/1339/22 (платіжні інструкції № 270 від 23.01.2025, № 9092 від 19.02.2025, № 9723 від 26.03.2025, № 9911 від 16.04.2025, № 10755 від 22.05.2025, № 250 від 24.07.2025, № 251 від 24.07.2025, № 448 від 29.08.2025).
Крім того, 2 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області сплачено на користь Держави судовий збір у справі № 711/1339/22 в сумі 1518,75 грн (платіжна інструкція від 14.08.2024 № 494690768).
До справи долучена розписка ОСОБА_2 від 07.07.2020, відповідно до якої потерпілий не має претензій до ОСОБА_1 по факту ДТП, яке трапилося 05.07.2020, не буде подавати до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, дружина потерпілого отримала від ОСОБА_1 грошову допомогу в сумі 10 000 грн. 
05.02.2026 до суду від ПрАТ «УПСК» надійшли документи на виконання ухвали від 06.01.2026: поліс АО/4388859, угода про припинення зобов`язання за угодою сторін від 15.07.2022, платіжне доручення №25686 від 19.07.2022, акт огляду КТЗ від 22.12.2021, повідомлення про ДТП ПрАТ Черкаське АТП-17127 від 16.12.2021, повідомлення про ДТП ОСОБА_1 від 06.07.2020, заява про страхове відшкодування ДТП ПрАТ Черкаське АТП-17127 від 16.12.2021.
Відповідно до угоди про припинення зобов`язання за угодою сторін від 15.07.2022 ОСОБА_2 та ПрАТ «УПСК» дійшли згоди, що розмір відшкодування, який страховик зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 складає 85 000 грн є остаточним та таким, що не підлягає оскарженню чи зміні. ПрАТ «УПСК» сплатити ОСОБА_2 85000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.07.2022 № 25686.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до п. 2, 3, 5 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. № 593 служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період. Особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання. Час проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).
Отже, правовідносини між сторонами у справі, що переглядається, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання внаслідок заподіяння шкоди.
Предметом розгляду у цій справі є відшкодування шкоди, завданої роботодавцю, тобто вирішення приватноправових відносин.
Співробітник ДСНС, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18 (провадження № 61-22192св19), від 08 червня 2022 року у справі №559/2801/19 (провадження № 61-10770св21) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 452/3423/19 (провадження № 61-14959св21).
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.
Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Разом із цим, за змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
У відповідності до ст. 1 Кодексу законів про працю України (КЗпПУ), цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Стаття 3 КЗпПУ визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпПУ для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Між тим матеріальна відповідальність осіб, які проходять службу у силах цивільного захисту регулюється ще й спеціальним Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони, військовослужбовців Служби безпеки України (далі - особи).
Статтею 4 вказаного закону визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України.
Статтею 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено випадки обмеженої матеріальної відповідальності, зокрема в частині 1 вказано, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Статтею 6 вказаного Закону визначені підстави настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності, в тому числі: особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Внаслідок порушення відповідачем безпеки дорожнього руху та ПДР, сталося ДТП внаслідок чого потерпілому ОСОБА_2 було спричинене середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто це діяння переслідується у кримінальному порядку і підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 у справі №711/4559/21, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст.ст. 44, 47 КК України з передачею його на поруки трудовому колективу. 
Як встановлено судом, позивачем було відшкодовано шкоду, завдану ОСОБА_2 ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, визначену рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2023 у справі № 711/1339/22, у тому числі із встановленими щомісячними платежами, у загальному розмірі 476 807, 50 грн та сплачені судові витрати.
За таких обставин, оскільки шкода, що була заподіяна державі в особі 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області витікає із вчинення відповідачем кримінального правопорушення, від відповідальності за яке його було звільнено з передачею на поруки, то, враховуючи положення ст. 134 КЗпП України, ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», відповідач несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну ним шкоду.
Аргументи сторони відповідача на заперечення позовних вимог зводяться до незгоди з висновками суду, зробленими у цивільній справі № 711/1339/22, у якій рішення суду набрало чинності та виконується. Зокрема, судом у рішенні, прийнятому за результатами розгляду справи № 711/1339/22, зазначено наявність розписки ОСОБА_2 від 07.07.2020 про отримання від ОСОБА_1 грошової допомоги у сумі 10000 грн. на лікування у зв`язку із травмою, отриманою під час ДТП 05.07.2020; отримання ОСОБА_2 від ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування у розмірі 85000 грн, ОСОБА_1 у справі № 711/1339/22 виступав третьою особою. Предметом справи, що розглядається є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу, тому такі аргументи сторони відповідача відхиляються.Розписка ОСОБА_2 , у якій він зазначив про сплату ОСОБА_1 на його користь 10000 грн та не звернення у подальшому до суду про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за заподіяну ним шкоду.
Отже, оскільки позивачем на відшкодування завданої ДТП шкоди потерпілій особі сплачено 476 807, 50 грн, що відповідає сумі коштів, стягнутих рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2023 у справі № 711/1339/22 з урахуванням щомісячних платежів, суд вважає прямими матеріальними збитками матеріальну шкоду, завдану відповідачем у розмірі 476 807, 50 грн.
Включення до складу шкоди завданої працівником, судових витрат, понесених відповідачем у справі № 711/1339/22 у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу є безпідставним, оскільки такі витрати пов`язані з розглядом цивільної справи, відповідачем у якій виступав 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, а не є завданою відповідачем шкодою. 
За вказаних обставин позов підлягає частковому задоволенню в сумі 476 807, 50 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до платіжної інструкції № 464 від 05.09.2025 позивачем сплачений судовий збір в сумі 7 326, 83 грн.
Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 152, 10 грн пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Черкаській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (ЄДРПОУ 38228576) матеріальну шкоду у розмірі 476 807, 50 грн (чотириста сімдесят шість тисяч вісімсот сім грн 50 коп).
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (ЄДРПОУ 38228576) судовий збір у розмірі 7 152, 10 грн (сім тисяч сто п`ятдесят дві грн 10 коп).
У іншій частині позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.
Сторони:
Позивач: 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, ЄДРПОУ 38228576, місто Черкаси, вул. Чигиринська, 5.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.М. Чапліна