З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.06.2026 | Справа №607/6088/26 Провадження №2/607/4062/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
у складі головуючого судді Грицай К.М.,
за участю секретаря судового засідання Кійко С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову покликається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_2 27.11.2020 в електронній формі уклали договір про надання фінансового кредиту №3257886. Кредитор ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача кошти, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та процентів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 30.06.2021 було укладено договір № 30062021, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3257886. В подальшому 23.05.2024 було укладено договір № 23/05/24, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3257886. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право вимоги до відповідача за договором №3257886. У зв`язку із наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості 9840,00 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.03.2026 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. 
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому законом, про причини не прибуття не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов не подав, тому суд провів заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладене до 05.06.2026.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини.
ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 27.11.2020 в електронній формі уклали договір №3257886 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит у гривні в сумі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним (п.1.2).
Строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів (27.12.2020), що є Додатком №1 до цього договору. Занижена процентна ставка встановлена в межах строку надання кредиту - 0,01 % в день від суми кредиту, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості; стандартна процента ставка встановлена в межах строку надання кредиту - 1,90% в день від суми кредиту, якщо споживач не виконає умови п.п.1.5.1 або у межах періоду прострочення, але не більше 90 та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 част. 1 ст. 1048 ЦК України (1.2., 1.4., 1.5.1., 1.5.2., Додаток №1). 
Відповідно до п. 1.1. умов кредитного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.
В силу п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку споживача № НОМЕР_1 або іншу платіжну картку, реквізити якої надані споживачем в Особистому кабінеті. 
Договір підписано споживачем ОСОБА_1 електронним цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором М277803, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_2 , 27.11.2020 10:38:37.
Як видно з інформації ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 06.02.2026 №20142, 27.11.2020 о 10:39 на карту НОМЕР_1 успішно перераховано 3000,00 грн, № транзакції 883985344. 
Згідно з карткою обліку Договору(розрахунку заборгованості) позичальника ОСОБА_1 , підписаною директором ТОВ «Авентус Україна», заборгованість за договором №3257886 від 27.11.2020 станом на 29.06.2021 становить: сума основного боргу - 3000,00 грн, нарахування процентів здійснювалось за ставкою 57 грн в день протягом 120 днів до 27.03.2020 та сума боргу за процентами - 6840,00 грн.
30.06.2021 було укладено договір № 30062021, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3257886. 
В подальшому 23.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір № 23/05/24, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3257886 від 27.11.2020 до ОСОБА_2 на суму 9840,00 грн., що підтверджується реєстром заборгованостей від 23.05.2024, витягом з реєстру заборгованостей, платіжною інструкцією №422780413 від 24.05.2024, актом приймання-передачі реєстру заборгованостей від 23.05.2024.
Право вимоги переходить від клієнта до Фактора в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників (п.5.2. Договору факторингу). Сторони у договорі узгодили загальну суму прав вимоги (п. 6.1).
ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 20.12.2020 також уклали Додаткову угоду № 1.
Також, як видно із реєстру заборгованостей № 1 від 23.05.2024 та розрахунку заборгованості станом на 27.02.2026, складеного позивачем, право вимоги до ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту № 3257886 від 27.11.2020 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», на суму 9840,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 6840,00 грн заборгованість за процентами.
Відповідачем не було внесено жодних кошті на погашення заборгованості. 

Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що підписання за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора є належними та допустими доказами підтвердження укладання між сторонами правочину та досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Відповідно до ч. 1. ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Так, судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 27.11.2020 уклали Договір про надання фінансового кредиту № 3257886, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн на строк 30 днів з 27.11.2020 до 27.12.2020 та факт перерахунку цих коштів на виконання кредитного договору підтверджено доказами, долученими до справи. 
Поряд з тим, викладені у позовній заяві доводи позивача про те, що договір про надання фінансового кредиту був укладений на 360 днів, не підтверджені доказами.
Крім того, суд вважає безпідставним нарахування кредитором ТОВ «Авентус Україна» процентів протягом 120 днів, оскільки такий строк дії договору не обґрунтований у позовній заяві, зокрема, не зазначено якими пунктами умов договору передбачено такий порядок нарахування процентів.
З аналізу положень ст.ст. 1054, 530, 612, 625 ЦК України вбачається, що проценти є платою за користування кредитом у межах строку, визначеного договором. Після спливу встановленого сторонами строку виконання грошового зобов`язання боржник вважається таким, що прострочив його виконання, а правовідносини сторін переходять у сферу відповідальності за порушення зобов`язання.
Отже, нарахування процентів за ставкою 1,90 % в день після закінчення строку кредитування за своєю правовою природою не є платою за користування кредитом, а фактично є способом встановлення відповідальності за прострочення.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». 
Відповідно до п.15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, встановленого згідно із Законом № 691-20 від 16.06.2020, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Отже, на період дії карантину позивальники звільняються від відповідальності за прострочення грошових зобов`язань, платежі, пов`язані з простроченням виконання грошового зобов`язання, не стягуються.
Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України установлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача проценти за період з 27.12.2020 до 27.03.2021, що припадає на час дії на території України карантину, спричиненого поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, і до введення в Україні воєнного стану.
Хоча 3% річних та інфляційні втрати формально не є «неустойкою», судова практика Верховного Суду, а також позиція Антимонопольного комітету, чітко встановила, що дія мораторію поширюється і на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період COVID-карантину, оскільки вони пов`язані з простроченням виконання грошового зобов`язання. 
Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за цей період не обґрунтовані і не підлягають задоволенню.
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 позивач набув право вимоги до відповідача за вищеозначеним кредитним договором, що підтверджується змістом договору факторингу, актами, платіжною інструкцією, витягом із реєстру прав вимог, які досліджені судом.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18).
Суду не надано доказів повернення відповідачем отриманих коштів та процентів, які нараховані в межах строку кредитування, а тому, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення тіла кредиту - 3000,00 грн та прострочених платежів по процентах - 1767,00 грн, які нараховані в межах строку кредитування з 27.11.2020 до 27.12.2020, а разом - 4767,00 грн, тому позов підлягає до часткового задоволення, відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення процентів за період після 27.12.2020 та до 27.03.2021.
Свого розрахунку сторона відповідача не надала.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Щодо вирішення питання судових витрат позивача суд зазначає наступне.
Позивачем понесені судові витрати у розмірі 2662,40 грн зі сплати судового збору.
Крім того, позивач просить відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, аналіз статті 137 ЦПК України вказує на те, що учаснику справи можуть бути відшкодовані витрати на правничу допомогу, яка виконана саме адвокатом, а не іншим фахівцем в галузі права.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-12/2025 від 01.12.2025; заявка на надання юридичної допомоги №2975 від 01.01.2026; витяг з акту про надання юридичної допомоги №27 від 30.01.2026, відповідно до якого загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 9000,00 грн.
Проте, надані позивачем докази не підтверджують того, що саме адвокатом та яким саме виконана робота (надані послуги), чи є у нього (неї) відповідний статус.
Відповідно до п. 2.8. Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, надання правової допомоги Клієнту здійснюється партнерами, адвокатами, співробітниками Адвокатського Об`єднання.
За таких обставин, у суду відсутні відомості про те, що витрати, які просить стягнути позивач із відповідача, пов`язані саме із правничою допомогою адвоката. Тому, у задоволенні вимоги позивача про стягнення цих витрат суд відмовляє.
Також, у силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 133, 137, 141, 175, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) суму заборгованості за Договором № 3257886 від 27.11.2020 року в загальному розмірі 4767,00 грн. (чотири тисячі сімсот шістдесят сім гривень 00 коп.), яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3 000,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами - 1767,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код ЄДРПОУ 42640371) суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.). 

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.06.2026.

Головуючий суддя | К. М. Грицай