П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/2311/25
Провадження № 22-ц/4815/1713/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого-судді - Шимківа С.С.,
суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Данилюком Павлом Степановичем на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2026 року (ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Шпанівської сільської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Шпанівської сільської ради про визначення місця проживання дитини. 
В обґрунтування позову зазначала, що 02.04.2010 Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області було зареєстровано шлюб між сторонами.
21.08.2024 рішеннями Рівненського районного суду Рівненської області указаний шлюб було розірвано, стягнуто аліменти на утримання спільних дітей, оскільки відповідач ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо їхнього належного матеріального утримання. У період шлюбу народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На момент розірвання їхнього з відповідачем шлюбу діти проживали з позивачкою, в тому числі проживають з нею на даний час.
Нещодавно, після того як відповідач дізнався, що позивачка намагається влаштувати своє особисте життя, останній на ґрунті наявних між ними особистих образ, з наміром здійснення перешкод у влаштуванні нею особистого життя та створення нової сім`ї, почав через дітей вчиняти щодо неї та дітей психологічний тиск. Відповідач почав стверджувати, що забере в неї дітей, оскільки йому не подобається, що вона намагається влаштувати своє життя з громадянином США. Дійшло навіть до того, що відповідач не тільки здійснював погрози щодо неї та дітей, а також вчиняв такі погрози безпосередньо нареченому позивачки, з приводу чого мали місце відповідні звернення до кіберполіції.
Позивачка неодноразово пояснювала, що її наречений, не дивлячись на те, що він є громадянином США, до дітей ставиться дуже добре, має гарний контакт з дітьми. Зазначала, що не має наміру переїжджати на постійне місце проживання за межі України, адже її наречений навпаки має намір по завершенню війни в Україні остаточно переїхати до неї, оскільки бачить своє майбутнє в Україні. Пояснювала, що відповідач не має право погрожувати ні їй, ні її нареченому та вказувати на те, з ким їй влаштовувати своє життя, в тому числі, не має права налаштовувати їхніх дітей проти неї, з наміром вмовити дітей, щоб вони переїхали жити до нього. Такою своєю поведінкою відповідач психологічно травмує як дітей, так і її, а тому у неї наявна потреба вирішити між ними наявний спір у судовому порядку.
Старша донька вже досягла 14 років, бажає й надалі проживати з позивачкою. Потреба вирішити питання щодо визначення місця проживання є стосовно їхнього меншого сина ОСОБА_5 . Їх син також бажає жити з позивачкою, але станом на сьогодні він не досяг 14-річного віку, а тому питання слід вирішити у судовому порядку, щоб припинити протиправні дії з боку відповідача.
Як мати, позивачка належним чином виконує свої обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання для обох дітей. Купує дітям весь необхідний відповідно до пори та сезонів року одяг; якісні продукти харчування. У разі потреби надає дітям своєчасно необхідну медичну допомогу та медичні обстеження, несе необхідні витрати для забезпечення дітям навчання, творчого, культурного та іншого розвитку. Відповідачу перешкод у побаченні з дітьми не чинить. Попри це, відповідач здійснив на неї наклеп та звернувся до ССД щодо визначення йому графіку побачень, який вона виконує. У тому числі надає відповідачу бачитися з дітьми за межами встановленого графіку, але останній продовжує налаштовувати дітей проти неї, хоче щоб діти жили з ним. Графіку побачень йому не достатньо. Разом з тим, відповідач раніше їхніми дітьми так активно не цікавився, інтерес почав проявляти до дітей виключно після того як дізнався, що вона влаштувала своє особисте життя.
Щодо протиправної поведінки відповідача, то позивачка змушена була звернутися з відповідною заявою до ДБР, адже він є працівником поліції і під час розмов, погрожував тим, що у нього є відповідні зв`язки для вирішення між ними наявного спору. По місцю служби відповідача з ним мали провести відповідну профілактичну бесіду. Разом з тим, з огляду на наявну психологічно напружену атмосферу, яка впливає на емоційний стан дітей, є доцільним офіційно, на підставі рішення суду вирішити наявний між ними відповідний спір.
Просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею - матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати відповідно до долучених квитанцій.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2026 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Шпанівської сільської ради про визначення місця проживання дитини - задоволено повністю. 
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Рішення мотивовано тим, що врахувавши встановлені судом обставини справи та наявні в ній докази, дотримуючись принципу правової визначеності та пріоритетності інтересів дитини, врахувавши права батьків на виховання дітей і обов`язки батьків діяти в їх інтересах, відсутність доказів того, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю буде суперечити інтересам дитини, суд дійшов висновку, що в найкращих інтересах дитини є проживання разом із матір`ю.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_2 , через представника - адвоката Данилюка Павла Степановича, оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначав, що матеріали справи не містять доказів суперечностей між батьками щодо участі батька у вихованні малолітнього сина, натомість містять беззаперечні докази відсутності таких суперечностей.
Суд першої інстанції проігнорував посилання відповідача на висновки Верховного Суду, не навів мотивів їх незастосування та не встановив, чи є правовідносини у цій справі подібними або відмінними від правовідносин у справах, на які посилався відповідач. Такий підхід не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, оскільки суд не надав оцінки істотному правовому аргументу сторони та не пояснив, чому відповідні висновки Верховного Суду не були враховані.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та задовольнити подану апеляційну скаргу.
22 липня 2026 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Зражевську Я.О., подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Вказує на наявність між сторонами спору про визначення місця проживання сина, оскільки відповідач почав систематично погрожувати, що забере в неї сина, маніпулював цим, психологічно тиснув на неї, спонукав покинути свого нареченого, громадянина США. Такі своїй дії мотивував тим, що якщо вона цього не зробить, він забере в неї сина, чим фактично почав втручатись в особисте життя позивачки, використовуючи як інструмент психологічного тису на неї, фактор залежності від нього через спільного малолітнього сина.
Звертає увагу суду на те, що відповідач у своїй апеляційній скарзі, в обґрунтування відсутності спору, посилається на положення ст. 160 СК України, щодо взаємної згоди сторін на визначення місця проживання дітей, однак слід звернути уваги, що жодних нотаріально посвідчених договорів, з яких би вбачався порядок проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами не укладалося, а тому відповідач не надав жодних доказів щодо наявних між ним та позивачкою домовленостей.
Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , яке видане 18.10.2010 р Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 27 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , яке видане 14.12.2020 Виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис 106 від 14.12.2020 (а.с.15, 19).
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/3551/24 від 21.08.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02.04.2010 Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис №2. Вказане рішення суду набрало законної сили 23.09.2024.
Також рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/3661/24 від 21.08.2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у мотивувальній частині, серед іншого, установлено: "Зазначений позов був виділений в окреме провадження на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 17.07.2024 р. з позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.", постановлено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволити повністю; стягнути з ОСОБА_2 на користь: ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2024 року, і до повноліття дітей. Вказане рішення суду набрало законної сили 23.09.2024.
Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо: позивачка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.12.2002 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з її паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 та витягу з реєстру Шпанівської територіальної громади №2025/005401471 від 27.04.2025.
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав за індексним №379396702 від 21.05.2024, 379401616 від 21.05.2024 указаний житловий будинок загальною площею 97,8 кв.м., житлова площа 57, за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка к.н. 5624681500:06:000:0758 площею 0,0882 на праві приватної власності належать позивачці ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був з 20.02.2003 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з його паспорта громадянина України серія НОМЕР_4 , та з відповіді ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області №5688/5877 від 03.06.2025 убачається, що за вказаною адресою він зареєстрований з 03.03.2025. За цією ж адресою він фактично на даний час проживає.
Діти сторін проживають разом із матір`ю за адресою:  АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру Шпанівської територіальної громади №2025/005401505 від 27.04.2025. 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №86 від 30.04.2025 "Про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними", розглянувши необхідні документи, подані ОСОБА_2 , жителем села Бармаки, про визначення способу участі у вихованні дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і спілкуванні з ними, враховуючи висновок служби у справах дітей Шпанівської сільської ради про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Шпанівській сільській раді (протокол №3 від 09.04.2025), виконавчий комітет Шпанівської сільської ради вирішив: визначити ОСОБА_2 періодичні побачення з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такий спосіб: два рази на тиждень у вільні від робочого часу дні без ночівлі за місцем проживання батька дітей та в інших, доступних місцях відпочинку за згодою дітей та попередньою домовленістю з матір`ю дітей; 1 тиждень спільного з дітьми відпочинку в період відпустки за згодою дітей та попередньою домовленістю з матір`ю дітей; спільне святкування дня народження батька дітей, другий день після народження дітей за місцем проживання батька дітей, в місцях проведення дитячих розваг і святкувань за згодою дітей та попередньою домовленістю з матір`ю дітей.
Позивачка ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом із нею, покликалася на вчинення відповідачем щодо неї психологічного тиску у вигляді погроз відібрання від неї дітей.
Сторона відповідача проти задоволення позову заперечує, мотивуючи це відсутністю між сторонами спору про визначення місця проживання дітей.
Рішенням виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №233 від 29.10.2025 "Про затвердження висновку органу опіки та піклування Шпанівської сільської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ", затверджено висновок органу опіки та піклування Шпанівської сільської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно з висновком органу опіки та піклування Шпанівської сільської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи думку малолітньої дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №8 від 10.10.2025), керуючись статтею 34 ЗУ України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтями 19, 171 СК України, орган опіки та піклування Шпанівської сільської ради вважав доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 .
Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.
Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Як вказано у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справа № 241/47/19 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Принцип забезпечення права дитини на гармонійний розвиток та належне виховання превалює над принципом рівності прав батьків щодо дитини, тому при вирішені спору щодо місця проживання дитини насамперед ураховуються інтереси дитини.
Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.
За встановлених судом обставин, враховуючи думку дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про бажання проживати з матір`ю, яка його любить, добре до нього ставиться, виконує свої обов`язки щодо його виховання та утримання, фактичної згоди батька з думкою дитини про його бажання проживати з матір`ю, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 141, 161 СК України і обґрунтовано визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю - ОСОБА_1 , оскільки це сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зростанню дитини в турботі та материнській любові.
Доводи апеляційної скарги про відсутність предмету спору апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Як встановлено місцевим судом та підтверджено у судовому засіданні апеляційного суду, між сторонами у справі наявний конфлікт щодо виховання дітей, а підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом були саме погрози батька щодо фактичної зміни місця проживання малолітнього сина та відібрання його від матері.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку сторона відповідача проти задоволення позову заперечує.
У справі № 755/15383/23, за результатом розгляду якої Верховним Судом 15 січня 2025 року винесено постанову, про застосування якої до спірних правовідносин просить позивач, відповідачка під час судового розгляду не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила їх задовольнити.
У справі № 189/1176/24, за результатом розгляду якої Верховним Судом 10 квітня 2025 року винесено постанову, відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала і не бажала надати суду особисті пояснення.
У вищенаведених справах, на які покликається сторона відповідача, судом було встановлено беззаперечне визнання відповідачем позову, процесуальна поведінка відповідача під час судового розгляду свідчила про те, що задоволення матеріально-правової вимоги позивача у такій ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, оскільки такі вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.
Посилання заявника на необхідність урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 10 квітня 2025 року у справі № 189/1176/24 та у постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383 (провадження № 61-6641св18) є необґрунтованими, оскільки зазначена практика Верховного Суду не є релевантною, правовідносини у вказаних справах та у справі, що переглядається у порядку апеляційного провадження, не є подібними, відповідач проти задоволення позову заперечує, в той час як у справах, які переглядалися касаційним судом було встановлено беззаперечне визнання відповідачем позову.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Данилюком Павлом Степановичем залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 
 
Суддя Рівненського апеляційного суду Шимків С.С. 
10 вересня 2026 року