ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 505/3693/18
Провадження № 2/505/148/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року          місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді   Дзюбинського А.О.,
за участю:
секретаря судового засідання  Антонюк Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи
Позовна заява
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Подільського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.
Позивач зазначає, що 05.03.2014 щодо неї було розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, 15.07.2014 повідомлено про підозру, а 11.11.2015 постановлено обвинувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.02.2016 вирок було скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, що, на думку позивача, свідчить про незаконність притягнення її до кримінальної відповідальності та виникнення права на відшкодування шкоди відповідно до статті 56 Конституції України, статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Позивач вказує, що внаслідок незаконного кримінального переслідування протягом 1 року 7 місяців зазнала значних моральних страждань, пов`язаних із приниженням честі, гідності та ділової репутації, необхідністю виправдовуватися перед оточуючими, психологічним тиском, погіршенням стану здоров`я, порушенням звичного способу життя, неможливістю працевлаштування, обмеженням свободи пересування у зв`язку із застосуванням підписки про невиїзд, а також необхідністю брати участь у численних слідчих та судових діях.
Посилаючись на статтю 13 зазначеного Закону, позивач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися виходячи з часу перебування під слідством і судом та з урахуванням характеру й інтенсивності перенесених страждань. 
З урахуванням уточненого позову від 08.09.2021, позивач просить суд стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на її користь 228 000,00 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, без врахування будь-яких податків, що можуть нараховуватись на цю суму.
Відзив на позов Головного управління Національної поліції в Одеській області
Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 відповідно до відзиву на позов просила суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, зазначивши наступне.
Так, кримінальне провадження було розпочато у 2014 році органами міліції, коли Національна поліція ще не була створена, а ГУНП в Одеській області не є правонаступником Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області, працівниками якого здійснювалося досудове розслідування. Відтак саме цей орган, а не ГУНП, повинен відповідати за заявленими вимогами.
Крім того, відповідач вважає, що відповідно до частини четвертої статті 1176 ЦК України позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки, як зазначено в обвинувальному акті, обставинами, що пом`якшували покарання, були щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що, на думку відповідача, свідчить про самообмову та перешкоджання встановленню істини.
Також відповідач вказує, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт заподіяння моральної шкоди, причинний зв`язок між діями органів досудового розслідування та заявленими стражданнями, а заявлений розмір компенсації є необґрунтованим і явно завищеним.
Відзив на позов Одеської обласної прокуратури
Заступник прокурора Одеської обласної прокуратури Кічук Ю. відповідно до відзиву на позов просив суд повністю у задоволенні позовних вимог, зазначивши наступне.
Так, саме по собі виникнення права на відшкодування не означає автоматичного стягнення заявленої суми, оскільки позивач повинна довести обсяг моральної шкоди та обґрунтувати її розмір належними доказами.
Відповідач наголошує, що позивач не надала доказів, які б підтверджували реальність і ступінь моральних страждань, погіршення стану здоров`я, негативні наслідки для трудової діяльності чи ділової репутації, а також причинний зв`язок між такими наслідками та діями органів досудового розслідування і прокуратури.
Крім того, щодо позивача не застосовувалися найбільш істотні процесуальні обмеження, зокрема вона не перебувала під вартою, до неї не застосовувався запобіжний захід, не проводилися обшуки, не накладався арешт на майно та вона не відсторонювалася від роботи. За таких обставин вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі, кратному двом мінімальним заробітним платам за кожен місяць перебування під слідством і судом, є необґрунтованою.
Також вважає, що навіть у разі задоволення позову розмір компенсації має визначатися судом із дотриманням принципів розумності, виваженості та справедливості, виходячи з мінімальних гарантій, передбачених статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а не у довільно визначеному позивачем розмірі.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 13.11.2018 справу передано для розгляду судді Павловській Г.В. 
Ухвалою судді Павловської Г.В. 27.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження. Визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання у підготовчому судовому провадженні. 
21.03.2019 позивачем подано заяву про відвід судді Павловської Г.В.
Ухвалою судді Павловської Г.В. від 21.03.2019 заяву позивача про відвід судді задоволено.
27.03.2019 представником Головного управління Національної поліції в Одеській області Білою Р.І. подано відзив на позов.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2019 вказана справа передана для розгляду судді Івінському О.О.
02.07.2019 заступник прокурора Одеської обласної прокуратури Кічуком Ю. подано відзив на позов.
Ухвалою судді Івінського О.О. від 03.09.2019 цивільну справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
03.09.2021 представником Головного управління Національної поліції в Одеській області Алексєєнко Р.І. подано відзив на уточнений позов.
08.09.2021 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.
08.09.2021 позивачем подано уточнену позовну заяву.
10.07.2023 представником Головного управління Національної поліції в Одеській області Алексєєнко Р.І. подано відзив на уточнений позов.
17.04.2024 заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М. подано письмові пояснення у справі.
Ухвалою суду від 25.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026 вказана справа передана для розгляду судді Дзюбинському А.О.
Ухвалою судді Дзюбинського А.О. від 05.05.2026 цивільну справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.
Судовий розгляд справи
Відхилення клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області про відкладення розгляду справи
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що на час призначеного судового засідання не було розглянуто клопотання про надання доступу до матеріалів справи через підсистему «Електронний суд», у зв`язку із чим представник відповідача був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді та належним чином підготуватися до її розгляду.
Суд відхиляє зазначене клопотання, оскільки наведені у ньому обставини не свідчать про наявність передбачених ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи. Як убачається з матеріалів справи, Головне управління Національної поліції в Одеській області є учасником цього судового процесу з 2019 року, неодноразово подавало відзиви на первісний та уточнений позов, письмові пояснення, брало участь у підготовчому провадженні, а тому було обізнане як із предметом спору, так і з наявними у справі матеріалами. Саме по собі ненадання на певний момент доступу до матеріалів справи через підсистему «Електронний суд» не позбавляло відповідача можливості ознайомитися з матеріалами справи безпосередньо у приміщенні суду або реалізувати свої процесуальні права іншим способом.
Крім того, суд враховує, що провадження у справі триває з 2018 року, підготовче провадження завершено ще 25.04.2024, а відповідач протягом усього часу розгляду справи мав достатньо можливостей для формування своєї правової позиції та подання відповідних доказів. Відкладення розгляду справи виключно з підстав очікування надання електронного доступу до матеріалів справи за відсутності будь-яких об`єктивних перешкод для реалізації процесуальних прав суперечило б принципу розгляду справи упродовж розумного строку та призвело б до безпідставного затягування судового розгляду. За таких обставин підстав для задоволення клопотання суд не вбачає.
Судовий розгляд
13.07.2026 сторони у справі належним чином повідомлені в порядку ст. 128 ЦПК України, про дату, час та місце, у судове засідання не з`явились, про причину неявки не повідомили.
Суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що 04.03.2014 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160180000348 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Досудове розслідування кримінального провадження доручено групі слідчих Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області.
Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснювалось групою прокурорів Котовської міжрайонної прокуратури.
15.07.2014 за погодженням із прокурором Котовської міжрайонної прокуратури Ружаленко В.О., ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 затверджено 21.07.2014 прокурором Котовської міжрайонної прокуратури Ружаленко В.О. та направлено до Котовського міськрайонного суду Одеської області для розгляду по суті.
Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2015 у справі № 505/4982/14-к провадження № 1-кп/505/49/15, ОСОБА_1 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від покарання, яке передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.02.2016 вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2015 відносно ОСОБА_1 , яка визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України скасовано і кримінальне провадження по справі закрито.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами Державною казначейською службою України, Одеською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, є правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, яка, за твердженням позивача, була завдана незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, здійсненням щодо неї досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, яке в подальшому було закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення.
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Частиною другою статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
У статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначити виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2022 у справі № 398/2910/20).
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення
Судом встановлено, початком строку перебування ОСОБА_1 під слідством і судом є день повідомлення про підозру 15.07.2014, а завершенням - день набрання ухвалою Апеляційного суду Одеської області законної сили 16.02.2016.
Отже, строк перебування ОСОБА_1 під слідством і судом становить 19 місяців і 1 день.
У кримінальному провадженні № 12014160180000348 обшуки не проводились, арешт на майно не накладався.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», на час розгляду справи установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 647 гривень.
З урахуванням наведеного, розмір морального відшкодування ОСОБА_1 за період перебування під слідством і судом не може бути меншим за 164 581,23 грн (19 місяців і 1 день х 8 647 - 19 ? 8647 + 8647/30).
Саме з моменту повідомлення про підозру особа набуває статусу підозрюваного, а тому саме з цього часу починається перебування під слідством у розумінні статті 13 Закону.
Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.
Оскільки кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючої підстави, право на відшкодування шкоди виникло безпосередньо в силу Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а не залежить від встановлення неправомірності дій конкретних посадових осіб.
Предметом розгляду цієї справи є наявність передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди та визначення її розміру, а не перевірка законності окремих процесуальних рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, прокуратури або суду, прийнятих під час здійснення кримінального провадження. Право позивача на відшкодування шкоди виникло безпосередньо в силу закону у зв`язку із закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За таких обставин суд не надає окремої правової оцінки законності процесуальних рішень, прийнятих під час кримінального провадження, оскільки такі питання не входять до предмета доказування у даній справі та не впливають на виникнення права позивача на відшкодування шкоди.
Право на відшкодування шкоди у випадках, передбачених зазначеним Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», має об`єктивний характер та не ставиться у залежність від встановлення вини конкретної посадової особи чи визнання незаконними окремих процесуальних рішень, прийнятих у кримінальному провадженні. Достатньою юридичною підставою є наявність реабілітуючої підстави закриття кримінального провадження.
Суд не здійснює переоцінку доказів кримінального провадження та не вирішує питання винуватості чи невинуватості позивача, оскільки ці питання остаточно вирішені ухвалою апеляційного суду, яка набрала законної сили. Обставини закриття кримінального провадження мають преюдиційне значення для цієї справи і повторному доказуванню не підлягають.
Відсутність тримання під вартою чи інших найбільш суворих процесуальних обмежень враховується судом лише при визначенні розміру компенсації, але не впливає на саме право особи на її отримання.
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивача, факт безпідставного кримінального переслідування, тривалість кримінального провадження з 15.07.2014 по 16.02.2016, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 228 000,00 грн, що визначений позивачем, відповідає вимогам розумності, справедливості, співмірності та забезпечує належне відшкодування завданої моральної шкоди.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути 228 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, право на відшкодування якої виникло у зв`язку із закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав.
Встановлений статтею 13 Закону мінімальний розмір відшкодування є законодавчою гарантією, яка не обмежує суд у визначенні більшого розміру компенсації за наявності відповідних обставин.
Твердження відповідачів про те, що позивач не довела завдання їй моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт постановлення Апеляційним судом ухвали про закриття кримінального провадження є доказом завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).
Також суд не приймає твердження відповідача про самообмову та перешкоджання позивачем встановленню істини, оскільки відповідно до змісту вироку ОСОБА_1 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала.
Доводи ГУНП в Одеській області про відсутність у них статусу правонаступника органів міліції є необґрунтованими та не впливають на наявність підстав для їх участі у справі як належного відповідача, оскільки відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відповідно до статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», покладається на державу незалежно від реорганізації чи зміни назви відповідних органів, а ГУНП як територіальний орган Національної поліції є правонаступником у публічно-правових функціях органів внутрішніх справ у частині здійснення досудового розслідування, що забезпечує безперервність відповідальності держави за дії її органів, тому формальне посилання на відсутність прямого правонаступництва не спростовує факту здійснення досудового розслідування саме підрозділами органів внутрішніх справ, правовідносини щодо відшкодування шкоди виникли з діяльності цих органів, а отже залучення ГУНП як відповідача є належним та відповідає вимогам процесуального закону.
Суд відхиляє доводи відповідачів про недоведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Відповідно до статей 2, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування моральної шкоди виникає у силу закону у разі закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав, а відшкодування за час перебування особи під слідством чи судом гарантується у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць такого перебування. Отже, у справах цієї категорії сама обставина закриття кримінального провадження з підстав, передбачених статтею 2 зазначеного Закону, свідчить про виникнення у особи права на компенсацію моральної шкоди і не потребує окремого доказування факту її заподіяння.
Разом з тим, якщо позивач заявляє вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі, що перевищує гарантований законом мінімум, саме він повинен обґрунтувати та довести обставини, які свідчать про більший обсяг моральних страждань, їх характер, тривалість та інтенсивність. Такий підхід відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц, від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 та від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17.
Суд враховує, що позивач понад дев`ятнадцять місяців перебувала під кримінальним переслідуванням, щодо неї було складено та направлено до суду обвинувальний акт, ухвалено обвинувальний вирок, який лише в апеляційному порядку був скасований із закриттям кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановлення обвинувального вироку об`єктивно свідчило про значно інтенсивніше втручання у права позивача, ніж саме лише здійснення досудового розслідування, що істотно поглибило її моральні переживання, негативно вплинуло на честь, гідність, ділову репутацію та вимагало додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя. За таких обставин суд вважає обґрунтованим визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі, що перевищує гарантований законом мінімум.
Державна казначейська служба України бере участь у справі як відповідач, проте стягнення здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не з цього органу. Відповідальність у таких правовідносинах несе держава Україна, а не окремий державний орган.
Суд не зазначає у резолютивній частині рішення спосіб його виконання, оскільки питання виконання судових рішень регулюються законодавством про виконавче провадження та нормативними актами, що визначають порядок виконання рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України.
Суд враховує, що положення статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» щодо визначення мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення виплат за рішеннями суду не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки порядок визначення мінімального гарантованого розміру відшкодування моральної шкоди врегульований спеціальним Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який передбачає застосування мінімального розміру заробітної плати, встановленого законом на час розгляду справи. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, а також проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивач була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що відповідно до статті 56 Конституції України, статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування моральної шкоди за рахунок держави, у зв`язку з чим, врахувавши характер і тривалість кримінального переслідування, обсяг моральних страждань позивача, принципи розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі зі стягненням на користь позивача 228 000,00 грн моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України.
Розподіл судових витрат
Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Враховуючи наведене, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідачами є органи державної влади, позовну заяву до яких задоволено, в силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 228 000 (двісті двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.
Судовий збір віднести за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 13.07.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 
Відповідач: Державна казначейська служба України, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646, місцезнаходження юридичної особи: 1601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108740, місцезнаходження юридичної особи: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А
Відповідач: Одеська обласна прокуратура, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03528552, місцезнаходження юридичної особи: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3

Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області        Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ