КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року Справа № 320/3459/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ФІРМИ «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
ФІРМА «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.04.2024 № 294110411, від 06.03.2024 № 169740414, від 05.03.2024 № 164980411, від 06.03.2024 № 169750414 та від 12.02.2024 № 86930411.
Позиції сторін
В обґрунтування вимог позивач вказує, що своєчасна реєстрація податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та своєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість була унеможливлена в силу об`єктивних та незалежних від платника податків причин.
Зазначає, що 28.08.2019 Офісом великих платників податків ДФС ухвалено рішення № 1 про стягнення готівки в рахунок погашення податкового боргу платника податків, за змістом якого заступник начальника Офісу великих платників податків ДФС відповідно до п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення готівки, що належить ФІРМІ «Т.М.М.» - ТОВ в той час як рішення про стягнення коштів з рахунків позивача ні податковими, ні судовими рішеннями не ухвалювались.
Звертає увагу, що за рішенням № 1 від 28.08.2019 про стягнення готівки здійснювалося не лише стягнення готівкових коштів, а й безготівкових з поточних рахунків товариства та які в подальшому не були зараховані на рахунок відповідача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а були скеровані відповідачем безпосередньо до Державного бюджету України в загальній сумі 50 108 638,55 грн.
Посилається, що вилучені контролюючим органом грошові кошти не були враховані в поповнені рахунка ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Вказує, що у зв`язку із незаконними діями контролюючого органу, позивачем подано до Київського окружного адміністративного суду позовну заяву, у якій прохалося визнати неправомірними дії Головного управління ДПС у м. Києві по незарахуванню вилучених податковими органами грошових коштів в розмірі 50 108 638,55 грн на рахунок позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неврахування коштів у розмірі 50 108 638,55 грн в обчислені загальної суми поповнення рахунка ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неправильному відображенню суми поповнення електронного рахунка ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; зобов`язання органів ДПС відновити/збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму поповнення рахунку ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в розмірі 50 108 638,55 грн, на яку товариство має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (реєстраційний ліміт) та відобразити відповідне відновлення/збільшення суми поповнення рахунку ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в розмірі 50 108 638,55 грн у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Зазначає, що платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою наведеною у п. 201-1.3 ст. 201-1 Податкового кодексу України, при цьому під час розрахунку показника ?ПопРах враховується сума коштів вилучених та зарахованих контролюючим органом на рахунок платника податку у системі електронного адміністрування податку відповідно до пункту 95.5 статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.
Таким чином, зазначає, що ФІРМА «Т.М.М.» - ТОВ, внаслідок протиправних дій відповідача фактично була позбавлена своєчасно виконати податковий обов`язок щодо своєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань у Єдиному реєстрі податкових накладних та сплати узгодженого податкового зобов`язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість.
У зв`язку із зазначеними обставинами просить суд задовольнити позовні вимоги.
Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що відсутність коштів у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у зв`язку із арештом не спростовує факт вчинення податкового правопорушення щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань, а також щодо порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Зазначає, що вказаний факт не позбавляв позивача права здійснити поповнення свого рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість заздалегідь та виконати податкові обов`язки у визначені законодавством строки.
Вказує, що перевірками встановлено факт порушення ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань у Єдиному реєстрі податкових накладних та граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість по податковим деклараціям з податку на додану вартість.
Таким чином, вказує, що доводи ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ є безпідставними, у зв`язку із чим в задоволенні позову просить суд відмовити.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із невідповідністю позовної заяви вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
07.02.2025 та 10.03.2025 від позивача надійшли заяви на виконання вищезазначеної ухвали суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
13.03.2025 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 заяву ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ про зміну предмету позову задоволено та вирішено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням зазначеної заяви. Крім того, ухвалено перейти до розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 квітня 2025 року о 09:30 год.
08.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками.
14.04.2025, в судовому засіданні, за участі представника відповідача Малихіної А.А., судом на місці ухвалено задовольнити клопотання представника позивача та відкласти розгляд справи на інші дату та час.
Наступне судове засідання призначено на 26 травня 2025 року об 09:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
26.05.2025, в судовому засіданні, судом на місці ухвалено задовольнити клопотання представника позивача та відкласти розгляд справи на інші дату та час.
Наступне судове засідання призначено на 23 червня 2025 року об 11:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
23.06.2025, в судовому засіданні, за участі представника відповідача Малихіної А.А., представника відповідача Бонки В.В., судом на місці ухвалено відкласти розгляд справи у зв`язку із неявкою представника позивача на інші дату та час.
Наступне судове засідання призначено на 23 липня 2025 року об 11:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
23.07.2025 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з несправністю системи ВКЗ.
Наступне судове засідання призначено на 15 вересня 2025 року об 09:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
02.09.2025 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог до відповідачів шляхом виключення зі складу відповідачів ДПС України.
15.09.2025, в судовому засіданні, за участі представника позивача Подрез О.О., представника відповідача Черчелюк Д.О., судом на місці ухвалено прийняти заяву позивача про уточнення позовних вимог, вирішено вважати єдиним відповідачем у справі Головне управління ДПС у м. Києві та виключено Державну податкову службу України з ряду відповідачів. Крім того, залишено без розгляду клопотання про залишення позовної заяви без руху, надано можливість представнику позивача подати заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду із позовною заявою з долученням доказів щодо озвучених в судовому засіданні обставин та оголошено перерву у судовому засіданні.
Наступне судове засідання призначено на 07 жовтня 2025 року об 10:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
07.10.2025, в судовому засіданні, за участі представника відповідача Федоряки І.М., судом на місці ухвалено відкласти розгляд справи у зв`язку із неявкою представника позивача на інші дату та час.
Наступне судове засідання призначено на 19 листопада 2025 року об 12:00 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
10.10.2025 від позивача надійшла заява на клопотання відповідача про закриття провадження у справі внаслідок пропуску строку на подання позову з додатками.
19.11.2025, в судовому засіданні, судом на місці ухвалено задовольнити клопотання представника позивача та відкласти розгляд справи на інші дату та час.
Наступне судове засідання призначено на 12 січня 2026 року об 10:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
12.01.2026 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Войтовича І.І.
Наступне судове засідання призначено на 28 січня 2026 року об 13:15 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
26.01.2026 представником позивача подано клопотання про поновлення строку на подання позову з додатками.
28.01.2026 від відповідача надійшли заперечення на клопотання про поновлення процесуального строку з додатками та заява про розгляд заяви позивача про поновлення строку на подання позову у порядку письмового провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 заяву позивача про поновлення строку звернення до суду у цій справі задоволено; визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом за позовом ФІРМА «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.02.2024 № 86930411, від 12.04.2024 № 294110411, від 06.03.2024 № 169750414, від 06.03.2024 № 169740414 та від 05.03.2024 № 164980411; поновлено строк звернення до суду у справі № 320/3459/25 за позовом ФІРМА «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.02.2024 № 86930411, від 12.04.2024 № 294110411, від 06.03.2024 № 169750414, від 06.03.2024 № 169740414 та від 05.03.2024 № 164980411; в задоволенні клопотання відповідача ГУ ДПС у м. Києві про залишення позову без розгляду відмовлено та призначено підготовче судове засідання на 11.03.2026 об 11:00 год.
11.03.2026, в судовому засіданні, за участі представника відповідача Черчелюк Д.О., ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01 квітня 2026 року о 11:30 год.
01.04.2026 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про вступ у справу як третьої особи.
01.04.2026 за участі представника позивача Подрез О.О. та представника відповідача Черчелюк Д.О., судом на місці ухвалено відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вступ у справу як третьої особи. Крім того, заслухавши пояснення сторін, за відсутності заперечень, судом ухвалено на місці здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Встановлені обставини судом
Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ.
19.03.2024 посадовою особою відповідача складено акт про результати камеральної перевірки щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних № 22394/Ж5/26-15-04-11-03/14073675.
Посадовою особою відповідача встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених п. 201.10 ст. 201, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 12.04.2024 № 294110411, яким застосовано штраф у розмірі 258 539,67 грн.
Позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою на податкове повідомлення-рішення від 12.04.2024 № 294110411, в якій просив скасувати його.
Державна податкова служба України рішенням про результати розгляду скарги від 24.06.2024 № 18974/6/99-00-06-03-01-06 залишила податкове повідомлення-рішення від 12.04.2024 № 294110411 без змін, а скаргу - без задоволення.
Також, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ.
13.01.2024 посадовою особою відповідача складено акт про результати камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету № 11192/Ж5/26-15-04-14-03.
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 06.03.2024 № 169740414, яким застосовано штраф у розмірі 101 256,75 грн;
- від 06.03.2024 № 169750414, яким застосовано штраф у розмірі 4 714 818,23 грн.
Позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргами на податкові повідомлення-рішення від 06.03.2024 № 169740414 та від 06.03.2024 № 169750414, в якій просив скасувати зазначені рішення.
Державна податкова служба України рішеннями про результати розгляду скарг від 25.05.2024 № 15437/6/99-00-06-03-01-06 та від 24.05.2024 № 15507/6/99-00-06-03-01-06 залишила податкові повідомлення-рішення від 06.03.2024 № 169740414 та від 06.03.2024 № 169750414 без змін, а скарги - без задоволення.
Крім того, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ.
13.02.2024 посадовою особою відповідача складено акт про результати камеральної перевірки щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних № 11111/Ж5/26-15-04-11-03/14073675.
Посадовою особою відповідача встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених п. 201.10 ст. 201, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 05.03.2024 № 164980411, яким застосовано штраф у розмірі 397 224,95 грн.
Позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою на податкове повідомлення-рішення від 05.03.2024 № 164980411, в якій просив скасувати його.
Державна податкова служба України рішенням про результати розгляду скарги від 03.05.2024 № 13017/6/99-00-06-03-01-06 залишила податкове повідомлення-рішення від 05.03.2024 № 164980411 без змін, а скаргу - без задоволення.
Окрім того, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ.
19.01.2024 посадовою особою відповідача складено акт про результати камеральної перевірки щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних № 3910/Ж5/26-15-04-11-03/14073675.
Посадовою особою відповідача встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених п. 201.10 ст. 201, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 12.02.2024 № 86930411, яким застосовано штраф у розмірі 838 378,66 грн.
Позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою на податкове повідомлення-рішення від 12.02.2024 № 86930411, в якій просив скасувати його.
Державна податкова служба України рішенням про результати розгляду скарги від 22.04.2024 № 11644/6/99-00-06-03-01-06 залишила податкове повідомлення-рішення від 12.02.2024 № 86930411 без змін, а скаргу - без задоволення.
Застосовані судом норми права та висновки суду
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вирішуючи цей спір суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абзац перший пункту 201.10 статті 201 ПК України).
Пункт 201.10 статті 201 ПК України також установлює граничні строки реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, серед іншого:
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Указаним пунктом також визначено, що у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Зважаючи на викладене, у період спірних правовідносин ПК України закріплював обов`язок платників податку на додану вартість забезпечувати своєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пункт 120-1.1 ст. 120-1 ПК України установлює, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім окремо визначених видів податкових накладних) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
- 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
18 березня 2020 року набрав чинності Закон України від 17 березня 2020 року №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 533-IX).
Суд зазначає, що податкове правопорушення за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної є вчиненим із моменту закінчення граничного терміну реєстрації податкової накладної, передбаченої пунктом 201.10 статті 201 ПК України. Строк затримки реєстрації має правове значення для визначення розміру штрафної санкції, а не для його кваліфікації.
Також, Законом України від 12.01.2023 № 2876-IX «Про внесення змін до розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо відновлення обмеження перебування грального бізнесу на спрощеній системі оподаткування» доповнено підрозділ 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України пунктами 89 та 90 такого змісту:
"89. Тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
90. Тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, штраф за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого пунктом 89 цього підрозділу для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлюється у розмірі:
2 відсотки суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
5 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
15 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
25 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів."
Водночас, суд зазначає, що розповсюджувати дію пунктів 89, 90 на правовідносини, які були припинені (тобто податкові накладні складені та зареєстровані з порушенням строку, який визначений пунктом 201.10 статті 201 ПК України, до внесення змін Законом № 2876-IX) є неможливим. Зменшений розмір штрафних санкцій може бути застосований лише щодо податкових накладних, складених та зареєстрованих несвоєчасно після набрання чинності Законом №2876-IX або до накладних, строк реєстрації яких не скінчився станом на день набрання чинності цим Законом (08 лютого 2023 року).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.04.2025 у справі № 520/1792/24.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено ряд камеральних перевірок ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ щодо своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань у Єдиному реєстрі податкових накладних та стосовно своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету.
За результатами вказаних перевірок, як встановлено судом, винесено ряд спірних податкових повідомлень-рішень, якими застосовано до позивача штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних та за несвоєчасну сплату суми узгодженого грошового зобов`язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість.
Так, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 28.08.2019 Офісом великих платників податків ДФС ухвалено рішення № 1 про стягнення готівки в рахунок погашення податкового боргу платника податків, за змістом якого заступник начальника Офісу великих платників податків ДФС відповідно до п. 95.5 ст. 95 ПК України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення готівки, що належить ФІРМІ «Т.М.М.» - ТОВ.
Крім того, на підставі зазначеного рішення стягувалися також безготівкові грошові кошти з поточних рахунків позивача.
Товариство вказує, що стягнуті податковим органом кошти не були зараховані на рахунок позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а були скеровані відповідачем безпосередньо до Державного бюджету України в загальній сумі 50 108 638,55 грн.
У зв`язку із зазначеним, вилучені контролюючим органом грошові кошти не були враховані в поповнені рахунка ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, що фактично унеможливило своєчасне виконання податкового обов`язку.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно із п. 95.3 ст. 95 ПК України (в редакції до 22.05.2020), стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Законом України від 16.01.2020 № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі – Закон № 466-IX), пункт 95.5 статті 95 ПК України викладено в наступній редакції « 95.5. Вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою контролюючого органу до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків, а у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, такі кошти вносяться на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня їх необхідно внести в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним контролюючим органом».
Вказані положення набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону № 466-IX, а саме з 22.05.2020 (Голос України, № 84).
Таким чином, з 22.05.2020 у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, такі кошти вносяться на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Водночас, пунктом 201.10 статті 201.10 передбачено, що платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Згідно із п. 200-1.3 ст. 201-1 ПК України (в редакції до 01.03.2024), платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (УНакл), обчислену за такою формулою:
УНакл = ?НаклОтр + ?Митн + ?ПопРах + ?Овердрафт - ?НаклВид - ?Відшкод - ?Перевищ;
де, зокрема, УПопРах - загальна сума поповнення з рахунку у банку/небанківському надавачу платіжних послуг платника податку рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі рахунків у системі електронного адміністрування податку платника - сільськогосподарського підприємства, що обрало спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зазначених у підпунктах "а" - "в" пункту 200-1.2 цієї статті.
Під час розрахунку показника УПопРах враховується сума коштів, серед іншого, вилучених та зарахованих контролюючим органом на рахунок платника податку у системі електронного адміністрування податку відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.
Також, пунктом 201-1.4 статті 201-1 ПК України (в редакції до 01.03.2024) передбачено, що на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти, зокрема, вилучені контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.
Аналогічні положення містяться у пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 569.
Разом з тим, ПК України передбачає аналогічні положення й після внесення змін 01.03.2024, які замінили слова і цифри "відповідно до статті 95" словами і цифрами "відповідно до пункту 95.5 статті 95".
Враховуючи зазначене, суд зазначає, що починаючи з 22.05.2020 у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, у податкового органу наявний обов`язок внести такі кошти на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Судом встановлено, що у квитанціях про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вказано, що документи не можуть бути прийняті, оскільки сума ПДВ в документі не може перевищувати суму ПДВ, на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування.
Водночас, судом встановлено, що позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив:
визнати неправомірними дії Головного управління ДПС у м. Києві по не зарахуванню вилучених податковими органами грошових коштів в розмірі 50 108 638,55 грн на рахунок позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неврахування коштів в розмірі 50 108 638,55 грн в обчисленні загальної суми поповнення рахунку позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неправильному відображенню суми поповнення електронного рахунка позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;
зобов`язати Державну податкову службу України відновити/збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму поповнення рахунку позивача у розмірі 50 108 638,55 грн, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (реєстраційний ліміт) та відобразити відповідне відновлення/збільшення суми поповнення рахунку позивача в розмірі 50 108 638,55 грн у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі № 320/1023/25 позовну заяву задоволено, визнано протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві по не зарахуванню вилучених податковими органами грошових коштів в розмірі 50 108 638,55 грн на рахунок ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ у системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неврахування коштів в розмірі 50 108 638,55 грн в обчисленні загальної суми поповнення рахунка ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неправильному відображенню суми поповнення електронного рахунка ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; зобов`язано Державну податкову службу України відновити/збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму поповнення рахунку ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ у розмірі 50 108 638,55 грн на яку ФІРМА «Т.М.М.» - ТОВ має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (реєстраційний ліміт) та відобразити відповідне відновлення/збільшення суми поповнення рахунку ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ в розмірі 50 108 638,55 грн у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Відповідно до ч. 1 ст. 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Також, судом встановлено, що ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.01.2026 та від 26.01.2026 у справі № 320/1023/25 відмовлено у відкритті касаційного провадження Головному управлінню ДПС у м. Києві та Державній податковій службі України відповідно.
Так, судами встановлено, що у період з 2019 по 2023 роки з позивача стягнуто 50 108 638,55 грн податкового боргу з ПДВ, яке відбувалось як шляхом вилучення готівки, що підтверджується актами № 1/26-15-13-05 від 08.09.2022, № 3 від 06.11.2019, № 2 від 25.09.2019, № 1 від 05.09.2019 про вилучення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, так і переважно шляхом списання безготівкових коштів з банківських рахунків, що підтверджується виписками з Приватбанку та меморіальними ордерами.
Підставою для стягнення та списання слугувало рішення № 1 від 28.08.2019 «Про стягнення готівки в рахунок погашення податкового боргу».
Суди встановили, що дії Головного управління ДПС у м. Києві по незарахуванню вилучених податковими органами грошових коштів в розмірі 50 108 638,55 грн на рахунок позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неврахування коштів в розмірі 50 108 638,55 грн в обчисленні загальної суми поповнення рахунка позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неправильному відображенню суми поповнення електронного рахунку позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість є протиправними.
У зв`язку із зазначеним, судами зобов`язано Державну податкову службу України відновити/збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму поповнення рахунку позивача у розмірі 50 108 638,55 грн, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (реєстраційний ліміт), та відобразити відповідне відновлення/збільшення суми поповнення рахунку позивача в розмірі 50 108 638,55 грн у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Передбачене вказаною нормою процесуального права звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.
Водночас для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 78 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.
Однак, ГУ ДПС у м. Києві не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували обставини, встановлені у справі № 320/1023/25.
Крім того, суд враховує, що ФІРМА «Т.М.М.» - ТОВ неодноразово зверталася до ГУ ДПС у м. Києві із листами, якими прохалося зарахувати вилучені контролюючим органом кошти до рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, проте щоразу отримувало відмову від податкового органу.
Посилання ГУ ДПС у м. Києві на те, що факт реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних до прийняття рішення у справі № 320/1023/25, визнання неправомірними дій контролюючого органу ніяким чином не вплинуло на можливість виконання податкового обов`язку є безпідставними, адже вказані обставини вплинули саме на своєчасність реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних, за що й нараховано позивачу штрафні санкції. Більше того, як вже зазначалося вище, у квитанціях про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вказано, що документи не можуть бути прийняті, оскільки сума ПДВ в документі не може перевищувати суму ПДВ, на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування, що протирічить наведеним у цій справі доводам відповідача.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 520/6309/2020 зазначено, що протиправна поведінка суб`єктів владних повноважень (підтверджена відповідними судовими рішеннями), яка вплинула на обсяг на рахунках в системі електронного адміністрування з податку на додану вартість суми податку на додану вартість, на яку платник податків має зареєструвати податкові накладні, є обставиною, яка вказує на неможливість реалізації платником податків обов`язку щодо реєстрації податкових накладних у відповідному розмірі саме з вини відповідних державних установ.
Фактично недотримання суб`єктами владних повноважень відповідних законодавчо установлених процедур, про які зазначено вище, та що підтверджено відповідними судовими рішеннями, свідчить про порушення принципу належного урядування, при цьому відповідальність за допущення помилок в даному випадку відповідач поклав саме на позивача.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах від 19.04.2022 у справі № 520/7343/2020, від 10.08.2022 у справі № 520/339/20, від 06.03.2024 у справі № 280/2280/21.
В контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
Суд бере до уваги, що позивачем несвоєчасно зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування складені з 2021 по 2024 роки, тобто, у період стягнення контролюючим органом значних сум з позивача та не зарахування таких на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ.
Таким чином, судом встановлено вчинення контролюючим органом протиправних дій, що призвели до несвоєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 12.04.2024 № 294110411, від 05.03.2024 № 164980411, та від 12.02.2024 № 86930411, якими застосовано до ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ штрафні санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому такі рішення підлягають скасуванню.
Водночас, що стосується несвоєчасної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
У відповідності до п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 36.5 ст. 36 КП України).
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
За приписами п. 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Положеннями п. 49.1 ст. 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Також, пунктами 203.1, 203.2 статті 203 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Судом встановлено, що контролюючим органом камеральною перевіркою дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету, результати якої оформлено актом перевірки від 13.01.2024 № 11192/Ж5/26-15-04-14-03, встановлено порушення ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість по податковим деклараціям за період з 2020 по 2023 роки.
Разом з тим, позивач під час розгляду цієї справи неодноразово зазначав, що несвоєчасна сплата узгодженої суми грошового зобов`язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість обумовлена неправомірними діями контролюючого органу, що фактично унеможливило сплату таких зобов`язань у встановлений законом строк.
Пунктом 200-1.5 статті 200-1 ПК України встановлено, що з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.
Таким чином, з наведеного вбачається, що не внесення вилучених грошових коштів відповідно до статті 95 ПК України та не зарахування таких на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість мало безпосередній вплив на можливість платника податків своєчасно виконати свій податковий обов`язок зі сплати грошового зобов`язання по податковим деклараціям з податку на додану вартість.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Згідно із п. 109.3 ст. 109 ПК України, у випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Водночас, п. 112.1 ст. 112 ПК України передбачено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 112.2 ст. 112 ПК України встановлено, що особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
За приписами п. 112.7 ст. 112 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Разом з тим, підпунктом 112.8.4 пункту 112.8 статті 112 ПК України встановлено, що обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є, серед іншого, вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів.
Суд зазначає, що Верховним Судом тривалий час притримувалася позиція, яка полягала в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Зазначена позиція викладена, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 10.10.2024 у справі № 440/3061/23, від 16.12.2024 у справі № 520/12978/23, від 30.04.2025 у справі № 520/32897/23 тощо.
Водночас, у постанові Верховного Суду від 09.05.2025 у справі № 460/163/24 суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність уточнення висновків, викладених у вищенаведених постановах Верховного Суду, щодо всеосяжної дії приписів пункту 124.1 статті 124 ПК України в будь-яких випадках, незалежно від причин, що призвели до податкового правопорушення.
Так, у зазначеній справі колегія суддів звертає увагу, що ПК України також визначає обставини, які звільняють платника податків від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 112.8 статті 112 ПК України). Доведення платником податків наявності таких обставин унеможливлює притягнення його до фінансової відповідальності в тому числі й у разі, якщо наявність вини платника податків не є кваліфікуючою ознакою (умовою) для притягнення до фінансової відповідальності, тобто, й у випадку, передбаченому пунктом 124.1 статті 124 ПК України.
Таким чином, у разі доведення платником податків обставин, передбачених п. 112.8 ст. 112 ПК України, такий платник звільняється від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень.
Враховуючи, що судовими рішеннями визнано протиправними дії ГУ ДПС у м. Києві по не зарахуванню вилучених податковими органами грошових коштів в розмірі 50 108 638,55 грн на рахунок ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ, неврахування таких коштів в обчисленні загальної суми поповнення рахунка, неправильному відображенню суми поповнення електронного рахунка у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, суд доходить висновку, що вказані обставини свідчать про відсутність вини ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ у порушені граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань по податковим деклараціям з податку на додану вартість та як наслідок звільняють такого платника податків від фінансової відповідальності.
Зважаючи на зазначене, суд доходить висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 06.03.2024 № 169740414 та від 06.03.2024 № 169750414, якими застосовано до ФІРМИ «Т.М.М.» - ТОВ штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податку на додану вартість до бюджету, а тому такі рішення підлягають скасуванню.
Інші доводи учасників справи є такими, що вивчені судом та не спростовують вищенаведених висновків суду.
Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.
Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір на суму 34 158 грн 10 коп.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон № 3674-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 3674-VI, у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.
Суд зазначає, що Законом № 3674-VI визначено граничний розмір сум судового збору, що підлягає сплаті у мінімальному та максимальному значенні при зверненні до суду з відповідними заявами.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень.
Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до адміністративного суду із позовною заявою та заявою про зміну предмета позову у 2025 році, судовий збір, який підлягав сплаті у цій справі становить 30 280,00 грн, в тому числі з урахуванням збільшення позовних вимог.
За таких підстав, позивач, звертаючись до суду із заявою про зміну предмета позову, якою збільшено позовні вимоги, необхідно було сплатити судовий збір у максимальному розмірі з вирахуванням суми попередньо сплаченого судового збору, тобто, у розмірі 26 401,90 грн (30 280,00 – 3 878,10 грн).
Однак, звертаючись до суду із заявою про зміну предмета позову, ФІРМА «Т.М.М.» - ТОВ сплатила судовий збір у розмірі 30 280,00 грн, тобто, у більшому розмірі ніж передбачено Законом № 3674-VI, у зв`язку із чим, така сума є надмірно сплаченою.
Враховуючи зазначене, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 30 280 грн 00 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – Головного управління ДПС у м. Києві.
Щодо переплаченої суми судового збору, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Частиною 2 статті 7 Закону № 3674-VI передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Відтак, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 3 878,10 грн вважається надміру сплаченою, а її повернення здійснюється відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, а не в порядку розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ФІРМИ «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 12.04.2024 № 294110411.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 06.03.2024 № 169740414.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 05.03.2024 № 164980411.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 06.03.2024 № 169750414.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 12.02.2024 № 86930411.
Стягнути на користь ФІРМИ «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 14073675, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Провіантська, будинок 3) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ 44116011, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.