КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 серпня 2026 року м. Київ Справа № 320/7854/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу
за позовом | ОСОБА_1
до | Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1
про | визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (позивач / ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач / ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції, чинній на момент подання заяви.
- зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу і додані до цієї заяви документи та прийняти рішення щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених пунктом 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції, чинній на момент подання заяви.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним було подано повний пакет документів, необхідних для розгляду питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є протиправною.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.
19 лютого 2025 року позовну заяву було фактично передано судді Жуковій Є.О. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 відкрито провадження у справі, суд ухвалив розгляд справи здійснювати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення (виклику) учасників справи.
27 березня 2025 року до відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Київського окружного адміністративного суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024 року, а саме рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, про що представник позивача був поінформований у відповіді на адвокатський запит, тому відсутні підстави вважати, що комісія відповідача не вчиняла дій, які вона зобов`язана вчинити відповідно до законодавства, а відтак і протиправної бездіяльності комісія при відповідачеві не допустила.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2026 витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення про відмову у наданні відстрочки, оформлене протоколом від 31.12.2024 р. № 3112-24, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024 року.
29 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява на виконання ухвали від 19.06.2026.
До зазначеної заяви було долучено витяг з протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період №3112-24 від 31.12.2024. 
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До заяви було долучено завірені копії: паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 ; паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 ; РНОКПП на ім`я ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 ; свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_2 ; свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_3 ; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя на ім`я ОСОБА_4 ; акту про фактичне місце проживання особи на території Житлового комплексу «Файна Таун» від 09.05.2024 року на ім`я ОСОБА_1 ; довідки про фактичне проживання особи на території Житлового комплексу «Файна Таун» від 09.05.2024 року на ім`я ОСОБА_1 ; витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання на ім`я ОСОБА_2 ; акту встановлення факту здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану № 175 від 30.05.2024 року на ім`я ОСОБА_1 ; довідки до акту огляду медико - соціальної експертизи серії 12 ААБ № 529286 від 10.09.2019 року на ім`я ОСОБА_2 ; медичного висновку Лікарсько консультативної комісії № 221 /17 від 13.05.2024 року на ім`я ОСОБА_2 ; заяви ОСОБА_2 від 20.06.2024 року; акту № 10 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 22.08.2024 року (додаток 8) в редакції постанови КМУ від 16.08.2024 року № 930; Військово-обліковий документ з QR кодом номер в реєстрі ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1.
Листом від 31.01.2025 №947 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив представника позивача, що заява громадянина ОСОБА_1 розглянута комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560. За результатами розгляду, відповідно до протоколу від 31.12.2024 р. № 3112-24, прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам підпункту 14 пункту 1 додатку 5 до Порядку.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви про відстрочку та не прийнятті за результатами такого розгляду рішення, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України закріплено обов`язок громадянина України щодо захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів. Визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до положень пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому, Указами Президента України воєнний стан та загальна мобілізація продовжувались. На момент розгляду цієї справи воєнний стан та загальна мобілізацію в України триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), який закріплює загальні засади проходження в Україні військової служби визначає.
За вимогами статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, у тому числі, проходження військової служби.
Приписами частини 5, 7 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Так, відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
Суд звертає увагу, що з 18.05.2024 змінено порядок отримання відстрочки від військової служби, оскільки внесені зміни до статті 23 Закону №3543-XII. Також із вказаної дати набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Так, у відповідності до пунктів 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_3 (відокремлених відділах) утворюються комісії.
Згідно з пунктом 58 Порядку №560 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_3 або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним працівникам (державним службовцям), які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, у районному (міському) ІНФОРМАЦІЯ_3, на території відповідальності якого вони розміщуються. До відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 подаються документи, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Системний аналіз вищезазначених положень Порядку №560 дає підстави виснувати, що комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 наділено повноваженнями розглядати питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та результатами розгляду отриманих документів ухвалювати рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.
Іншими словами, Постанова КМУ №560 від 16.05.2024 передбачає обов`язок відповідача або надати відстрочку, або прийняти рішення про відмову, форма якого затверджена цією ж постановою.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу, комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації було прийнято рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий.
Зазначені обставини підтверджуються витягом з протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період №3112-24 від 31.12.2024.
При цьому, про зазначене рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий, представник позивача був повідомлений листом від 31.01.2025 №947.
Отже, комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , як суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації було прийнято відповідне рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024, оформлене протоколом №3112-24 від 31.12.2024.
В контексті встановлених обставин, суд зазначає, що дії та бездіяльність суб`єктів владних повноважень слід розмежувати, зокрема дія є формою активної поведінки органу, яка полягає у вчиненні юридично значущих кроків на реалізацію наданої компетенції та спрямована на виникнення, зміну чи припинення прав і обов`язків особи (зокрема шляхом прийняття рішення, видання акта або вчинення процесуальної чи фактичної дії), тоді як бездіяльність характеризується пасивною поведінкою, тобто невчиненням дій, які орган був зобов`язаний і мав можливість учинити на підставі закону чи іншого нормативного акта у визначений строк або за наявності передбачених умов; визначальним критерієм такого розмежування є наявність установленого законом обов`язку діяти, а відтак невиконання цього обов`язку свідчить про протиправну бездіяльність, тоді як учинення органом активних дій, навіть за умови незгоди особи з їх результатом, виключає визнання відповідної поведінки як бездіяльності, оскільки в такому разі предметом оскарження є дія або прийняте рішення, а не її відсутність.
В даному випадку, комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 діяла в межах та у спосіб, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Суд наголошує, що зазначені вище дії відповідача навіть за умови незгоди позивача з їх результатом, виключають визнання відповідної поведінки як бездіяльності, оскільки в такому разі предметом оскарження є дія або прийняте рішення, а не її відсутність.
Разом з тим, суд наголошує, що рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації, оформлене протоколом №3112-24 від 31.12.2024 не є предметом судового розгляду в межах цієї справи, а тому не підлягає оцінці судом про вирішення спору по суті.
Більше того, оскільки позивачем не заявлялись вимоги про визнання протиправними та скасування рішення відповідача, оформлене протоколом №3112-24 від 31.12.2024, суд позбавлений можливості дослідити вказаний акт індивідуальної дії на предмет його законності.
В контексті зазначеного, суд відмічає, що вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорюване таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №607/6092/18, від 05 червня 2019 року у справі №607/6865/18, від 11 червня 2019 року у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
У постанові від 26 липня 2022 року у справі №826/6664/17 Верховним Судом зроблено висновок, що під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорювання або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов. Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , як суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації було прийнято відповідне рішення, оформлене протоколом №3112-24 від 31.12.2024, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024.
Положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Київський окружний адміністративний суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, виключно у разі задоволення позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд - 

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя Жукова Є.О.