СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2026 року Справа № 480/10398/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справив приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/10398/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач; ГУ ПФУ у Сумській області), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення № 057050011540 від 09.10.2024 та рішення № 057050011540 від 10.10.2024 Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за його заявою від 02 жовтня 2024 р.;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.07.1986 (запис №5) по 12.07.1991 рік (запис №10) у «Донецкое производственное автообьединение «Донецкстройтранс» Мариупольская автобаза», період роботи з 15.07.1991 (запис №11) по 30.07.1997 рік (запис № 13) у МЧ «ВнешаЕтотранс», період роботи з 01.08.1997 (запис № 14) по 13.11.1997 року (запис № 15) в ПЇІ «АВТОШОП-ККХ», період роботи з 14.11.1997 (запис №16) по 31.12.1998 рік (запис № 17) в НПК «СПЕКТР» згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1983 р.; зарахувати повні місяці страхового стажу ведення мною підприємницької діяльності за період з 01.01.2001 по 31.12.2003 року.
Свої вимоги позивач мотивує протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.10.2024 № 057050011540, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач зазначає, що відповідно до змісту оскаржуваного рішення до його страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, протиправно не зараховано періоди трудової діяльності, підтверджені відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.07.1983 року, а саме: з 15.07.1991 року (запис № 11) по 30.07.1997 року (запис № 13) у МЧ «ВнешАвтотранс»; з 01.08.1997 року (запис № 14) по 13.11.1997 року (запис № 15) у ПП «Автошоп-ККХ»; з 14.11.1997 року (запис № 16) по 31.12.1998 року (запис № 17) у НВК «Спектр». Підставою для неврахування зазначених періодів, як зазначено в оскаржуваному рішенні, стали недоліки оформлення записів у трудовій книжці, а саме: неможливість ідентифікувати печатку у записах № 10 та № 13, дописування дат іншим чорнилом у записі № 13, відсутність печатки у записі № 15 та відсутність дати наказу про прийняття на роботу у записі № 16.
На переконання позивача, такі недоліки оформлення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів його трудової діяльності до страхового стажу, оскільки працівник не несе відповідальності за правильність та повноту оформлення трудової книжки. 
Крім того, позивач вважає протиправним неврахування відповідачем до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 до 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату податків. Вказує, що факт здійснення підприємницької діяльності та сплати єдиного податку за зазначений період підтверджується платіжними дорученнями за І-IV квартали 2001, 2002 та 2003 років, а також звітами платника єдиного податку за відповідні періоди.
Відтак, враховуючи, що на час звернення про призначення пенсії позивач набув права на призначення пенсії за віком позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.10.2024 № 057050011540 про відмову у призначенні пенсії за віком таким, що порушує його право на гарантоване Конституцією України, пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Позовна заява була розподілена автоматизованою системою комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судді Бондарю С.О. та ухвалою суду від 09.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Поряд з цим, на підставі розпорядження керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 № 204 було здійснено повторний автоматичний розподіл та матеріали цього позову розподілено судді Шевченко І.Г. та ухвалою від 16.12.2024 матеріали позовної заяви у адміністративній справі № 480/10398/24 прийнято до провадження.
Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у відповідача витребувано додаткові докази у справі.
Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі.
Ухвалами суду 14.04.2025 та 24.11.2025 витребовувалися повторно додаткові докази у справі у відповідача, в т.ч. й додатково, на виконання вимог якої представник відповідача подав витребувані судом докази (а.с.103-126). Втім, відзиву на позовну заяву подано не було.
Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у віці 59 років 11 місяців 18 днів звернувся до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 02.10.2024 про призначення пенсії за віком (а.с. 106).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача 09.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення № 057050011540 (вих.номер 24633/03-16) про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 84).
Наступного дня 10.10.2024 за тим же номером втім за іншим вих. номером 24680/03-16 відповідач прийняв ще одне рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 16).
При цьому, у вказаних рішеннях зазначено, що необхідний пенсійний вік для призначення пенсії, визначений ст.26 Закону № 1058-IV- 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України № 1058-IV - не менше 31 року.
Вік заявника на дату звернення - 59 років 11 місяців 18 днів.
Відповідно до наданих документів страховий стаж особи -23 роки 6 місяців 13 днів, стаж для визначення права - 25 років 5 місяців 16 днів.
Втім у цих рішеннях зазначені відмінні підстави у не зарахуванні страхового стажу за період з 15.07.1991-30.07.1997.
Так, у рішенні від 09.10.2024 (а.с.84) зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 :
- з 23.07.1986 по 12.07.1991 рік, оскільки запис про звільнення завірений печаткою, яку неможливо ідентифікувати;
- з 15.07.1991 року по 30.07.1997 рік, оскільки дата звільнення і дата наказу про звільнення дописані іншим чорнилом та запис про звільнення завірений печаткою, якою неможливо ідентифікувати;
- з 01.08.1997 по 13.11.1997 рік, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою організації;
- з 14.11.1997 по 31.12.1998 рік, оскільки відсутня дата наказу про прийняття на роботу.
До страхового стажу не зараховані періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 року, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату податків.
У рішенні від 10.10.2024 (а.с.16) вказано, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 :
- з 23.07.1986 по 12.07.1991 рік, оскільки запис про звільнення завірений печаткою, яку неможливо ідентифікувати;
- з 15.07.1991 року, оскільки відсутня дата звільнення;
- з 23.05.1993 по 30.07.1997 рік, оскільки дата звільнення і дата наказу про звільнення дописані іншим чорнилом;
- з 01.08.1997 по 13.11.1997 рік, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою організації;
- з 14.11.1997 по 31.12.1998 рік, оскільки відсутня дата наказу про прийняття на роботу.
До страхового стажу не зараховані періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 року, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату податків.
В обох рішеннях зазначено, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV заявник матиме при досягненні 63 років, тобто з 15.10.2027 року.
За умови надання додаткових документів, право на пенсію буде переглянуто.
Не погодившись з зазначеними рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058- IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІVособи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
У відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За правилами п.п.1,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок від 12.08.1993 № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).
Згідно із п.3 Порядку від 12.08.1993 № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.
Так, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.18-23) судом встановлено, що ОСОБА_1 :
- 23.07.1986 - прийнятий слюсарем по ремонту автомобілів третього розряду в Жданівську автобазу Донецького автоуправління Мінтяжбуд (наказ від 24.07.1986 № 171-к) запис № 5;
- 01.08.1986 - переведений слюсарем по ремонту автомобілей третього розряду в бригаду по новій техніці (наказ від 06.08.1986 № 183-к) запис № 6;
- 09.02.1987 - присвоєна кваліфікація слюсаря по ремонту автомобіля четвертого розряду (наказ від 10.02.1987 №53) запис № 7;
- 16.04.1987 - переведений водієм автомобіля 3 класу (наказ від 16.04.1987 № 74к) запис № 8;
- Жданівську автобазу Донецького автоуправління Мінтяжбуд з 26.01.1989 перейменовано в Донецьке виробниче автооб`єднання "Донецькбудтранс" Маріупольська автобаза (наказ від 22.02.1989 № 24) запис № 9;
- 12.07.1991 - звільнений за ст. 38 КЗпП УРСР (за власним бажанням) (наказ від 17.07.1991 № 92-к запис № 10;
- 15.07.1991 - прийнятий водієм в с/п "Фермер" (наказ від 15.07.1991 № 201) запис № 11;
- 23.05.1993 - переведений в МЧ "Внешавтотранс" (мовою оригіналу) водієм ІІ класу у зв`язку з припиненням діяльності с/п "Фермер" (наказ від 23.05.1993 № 3) запис № 12;
- 30.07.1997 - звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП УРСР (наказ від 30.07.1997 № 93) запис № 13;
- 01.08.1997 - прийнятий в ПП "Автошоп-ККХ" (мовою оригіналу) (наказ від 01.08.1997 № 1) запис № 14;
- 13.11.1997 - звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП УРСР (наказ від 13.11.1997 № 8) запис № 15;
- 14.11.1997 - прийнятий в НВК "Спектр" водієм вантажного автомобіля (наказ № 21) запис № 16;
- 31.12.1998 - звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП УРСР (наказ від 31.12.1998 № 27) запис № 17.
Поряд з цим, зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, серед іншого, такі періоди його трудової діяльності:
- з 23.07.1986 до 12.07.1991, оскільки запис про звільнення завірений печаткою, яку неможливо ідентифікувати.
Також у рішенні від 10.10.2024 (а.с.84) не зарахований період з 15.07.1991 року до 30.07.1997, оскільки дата звільнення і дата наказу про звільнення дописані іншим чорнилом та запис про звільнення завірений печаткою, якою неможливо ідентифікувати.
А у рішенні від 09.10.20204 (а.с.160) вказано іншу підставу - не зараховано період з 15.07.1991 оскільки відсутня дата звільнення.
Суд не може погодитися з такими доводами ГУ ПФУ в Сумській області з огляду на наступне.
У період внесення записів про період роботи ОСОБА_1 зокрема з 23.07.1986 до 12.07.1991 в Жданівській автобазі Донецького автоуправління Мінтяжбуд, що у подальшому перейменовано в Донецьке виробниче автооб`єднання "Донецькбудтранс" Маріупольська автобаза діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів.
Згідно із пунктом 4.1 Інструкції № 162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або відділу кадрів.
У той же час контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок у спірний період здійснювалося в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції № 162), відповідно до пункту 18 якої відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також проставлення відтиску печатки саме працівником не передбачено.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність зокрема за за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тим більше нечіткий відбиток печатки підприємства, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про не зарахування стажу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Відтак, враховуючи, що період трудової діяльності позивача з 23.07.1986 по 12.07.1991 в Жданівській автобазі Донецького автоуправління Мінтяжбуд, що у подальшому перейменовано в Донецьке виробниче автооб`єднання "Донецькбудтранс" Маріупольська автобаза підтверджено записами у трудовій книжці позивача, яка в силу законодавства є основним документом, що підтверджує страховий стаж, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи зарахувати періоди роботи позивача з підстав неможливості ідентифікувати печатку діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 23.07.1986 до 12.07.1991, підтверджений відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо періоду з 15.07.1991 до 30.07.1997 суд звертає увагу, що орган Пенсійного фонду, надаючи оцінку цьому періоду, в одному рішенні (від 09.10.2024 а.с.84) відповідач не зараховує цей період саме з 15.07.1991 до 30.07.1997, оскільки дата звільнення і дата наказу про звільнення дописані іншим чорнилом та запис про звільнення завірений печаткою, якою неможливо ідентифікувати, в іншому рішенні (від 10.10.2024 (а.с.16) відповідач вже цей період розділяє на два, вказуючи інші причини: період з 15.07.1991 не зараховує, оскільки відсутня дата звільнення, а період 23.05.1993 до 30.07.1997 - скільки дата звільнення і дата наказу про звільнення дописані іншим чорнилом.
Прийняття двох рішень за однією заявою з різними підставами неврахування періоду страхового стажу, свідчить про те, що орган Пенсійного фонду, як орган державної влади був непослідовним в частині зарахування спірного стажу позивача під час призначення пенсії. Своєю невизначеністю та зміною своєї позиції відповідачем було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.
Щодо висновку відповідача про незарахування періоду роботи позивача з 15.07.1991 оскільки відсутня дата звільнення (про що у рішенні від 09.10.2024 не було зазначено), суд наголошує, що обов`язок щодо належного ведення трудових книжок, внесення до них достовірних та правильних записів про прийняття на роботу, переведення та звільнення працівника покладається на роботодавця, а не на працівника.
Відсутність у трудовій книжці позивача окремого запису про його звільнення із с/п «Фермер» не може сама по собі бути підставою для позбавлення його права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу, якщо з інших записів трудової книжки можливо встановити фактичні обставини його трудової діяльності.
Як вбачається з трудової книжки позивача (а.с.18-23), записом № 11 підтверджується прийняття його 15.07.1991 на роботу водієм у с/п «Фермер» на підставі наказу від 15.07.1991 № 201. Наступним записом № 12 від 23.05.1993 підтверджується переведення позивача до МЧ «Внешавтотранс» (мовою оригіналу) водієм ІІ класу у зв`язку з припиненням діяльності с/п «Фермер», на підставі наказу від 23.05.1993 № 3.
Отже, наведені записи у своїй сукупності дають можливість встановити період трудової діяльності позивача у с/п «Фермер» з 15.07.1991 до 22.05.1993 (включно). Відсутність окремого запису про звільнення позивача з попереднього підприємства є недоліком оформлення трудової книжки, допущеним не з вини працівника, а тому не може мати наслідком неврахування фактично відпрацьованого ним періоду.
Так, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Крім того, згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частиною 1 ст.101 Закону України Про пенсійне забезпечення також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Згідно із п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу, проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Враховуючи вказане, суд вважає, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган Пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.
За даних обставин, пенсійний орган, не здійснивши наданих йому ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 повноважень вимагати від підприємств, організацій та окремих осіб документів для перевірки обґрунтованості та достовірності відомостей трудової книжки, фактично переклав юридичну відповідальність за неналежне та неправильне оформлення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), а тому зазначена відмова у врахуванні спірного періоду до страхового стажу позивача не може вважатися обґрунтованою, добросовісною та розсудливою.
За таких обставин суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 15.07.1991 до 22.05.1993 включно у с/п "Фермер" підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки факт виконання позивачем трудової діяльності у зазначений період підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
При цьому відсутність окремого запису про звільнення позивача із с/п "Фермер" не спростовує факту його роботи у вказаний період та не може сама по собі бути достатньою підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу. Водночас із запису № 11 у трудовій книжці вбачається подальше працевлаштування позивача у МЧ "Внешавтотранс" (мовою оригіналу) з 23.05.1993, що узгоджується із закінченням визначеного періоду роботи у с/п "Фермер" 22.05.1993. 
Отже, суд вважає, що наявні у трудовій книжці відомості у своїй сукупності підтверджують безперервність трудової діяльності позивача та дають достатні підстави для зарахування періоду роботи у с/п "Фермер" з 15.07.1991 по 22.05.1993 включно до його страхового стажу.
Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення від 10.10.2024, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоду його роботи з 23.05.1993 по 30.07.1997 в МЧ "Внешавтотранс" (мовою оригіналу), оскільки дата звільнення і дата наказу про звільнення дописані іншим чорнилом, з 01.08.1997 по 13.11.1997 в ПП "Автошоп-ККХ" (мовою оригіналу) з підстави незасвідчення запису про звільнення печаткою підприємства, а також період роботи з 14.11.1997 по 31.12.1998 в НВК "Спектр" у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття на роботу.
Однак доводи відповідача про те, що дата звільнення і дата наказу про звільнення 30.07.1997 зроблені різним чорнилом є виключно припущенням відповідача як і доводи у рішенні від 09.10.2024 про те, що запис про звільнення завірений печаткою, якою неможливо ідентифікувати (а.с.22,84). Помилковість висновків про нечіткість печатки визнає і сам відповідач, оскільки в рішенні від 10.10.2024, на відміну від рішення від 09.10.2024 таких підстав вже не було наведено (а.с.16).
Крім того, суд зауважує, що у період внесення спірних записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).
Пунктом 2 Інструкції № 58 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про винагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п. 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".
Підпунктом 2.27 Інструкції № 58 встановлено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Згідно з підпунктом 4.1. Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо належного ведення трудової книжки, у тому числі внесення до неї достовірних та правильних записів, покладається на роботодавця, а не на працівника. Працівник не може нести негативні наслідки у зв`язку з неналежним виконанням роботодавцем обов`язків щодо оформлення трудової книжки.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, а також у в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Разом з тим, суд зауважує, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача з 23.05.1993 до 30.07.1997, з 01.08.1997 по 13.11.1997 та з 14.11.1997 до 31.12.1998, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи. В графі щодо оспорюваних періодів записи не містять помилок, виправлень чи неточностей.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи. А відтак, вказані вище доводи відповідача не спростовують факту трудової діяльності позивач у відповідні періоди.
Разом з цим, слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів для підтвердження страхового стажу при призначенні пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.
Проте відповідач цього не зробив, а при розгляді заяви позивача про призначення пенсії, не дав належну оцінку поданим до заяви документам та прийняв рішення про відмову в призначенні такої пенсії. Крім цього, орган Пенсійного фонду не скористався правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Будь-яких повідомлень щодо недостатності документів долучених до заяви про призначення пенсії позивач не отримував. Такі докази в матеріалах справи відсутні.
Відтак, враховуючи, що спірний період трудової діяльності позивача підтверджений записами у трудовій книжці позивача, яка в силу законодавства є основним документом, що підтверджує страховий стаж, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 23.05.1993 до 30.07.1997 в МЧ "Внешавтотранс" (мовою оригіналу), з 01.08.1997 до 13.11.1997 в ПП "Автошоп-ККХ" (мовою оригіналу), а також періоду роботи з 14.11.1997 по 31.12.1998 в НВК "Спектр", є протиправною, а вказані періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії.
Водночас позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 15.07.1991 (запис № 11) по 30.07.1997 (запис № 13) у МЧ "Внешавтотранс" (мовою оригіналу) не підлягають задоволенню, оскільки згідно із записами у трудовій книжці позивача запис № 11 не підтверджує початок роботи у МЧ «Внешавтотранс» саме з 15.07.1991.
Окрім цього, відповідно до рішення Головного управління в Сумській області від 10.10.2024 № 057050011540 до стажу роботи позивача не зараховано періоди ведення ним підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату податків.
Оцінюючи вказані обставини, суд враховує наступне
Пунктом а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
За нормами пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в редакції постанови № 33-1 від 25.11.2021, далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу)
Абзацом четвертим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 установлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі №643/20104/15-а.
Отже, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за умови підтвердження сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому до страхового стажу зараховуються періоди здійснення підприємницької діяльності:
до 01 травня 1993 року - час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування;
з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01 липня 2000 року, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).
Отже, умови зарахування відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу пов`язуються з документальним підтвердженням здійснення підприємницької діяльності, яке є відмінним та залежить від форми оподаткування фізичної особи-підприємця.
Відповідно до листа відповіді Головного управління ДПС у Донецькій області від 18.10.2024 № 11507/6/05-99-24-13 (а.с.26-27) ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 взятий на облік до ГУ ДПС у Донецькій області, Центральна ДТП (Центральний район м. Маріуполь) як фізична особа - підприємець з 19.12.2000, знятий обліку 27.05.2024 у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності.
У зазначеному листі ГУ ДПС у Донецькій області зазначило, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (із змінами), вся територія Маріупольського району Донецької області з 05.03.2022 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією. У зв`язку з цим, оскільки податкова звітність зберігається в особовій справі, яка залишилася у приміщенні Центральної ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області за адресою: АДРЕСА_1 , ГУ ДПС у Донецькій області не має можливості надати інформацію щодо системи оподаткування, на якій перебував ОСОБА_1 , за період з 19.12.2000 року по 31.12.2011 року.
Втім, у період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 ОСОБА_1 був платником єдиного податку та сплачував необхідні платежі, що підтверджується відповідними документами, а саме:
- за 2001 рік: звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за перший квартал 2001 року (а.с.28), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за перший квартал 2001 року від 25.12.2000 № 1 у розмірі 270,00 грн (а.с. 40); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за другий квартал 2001 року (а.с.29), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за другий квартал 2001 року від 06.03.2001 № 16 у розмірі 270,00 грн (а.с. 41); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за третій квартал 2001 року (а.с.30), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за третій квартал 2001 року від01.06.2001 № 17 у розмірі 270,00 грн (а.с. 42); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2001 року (а.с.31), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за четвертий квартал 2001 року від 03.09.2001 № 43 у розмірі 270,00 грн (а.с. 43); 
- за 2002 рік: звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за перший квартал 2002 року (а.с.32), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за перший квартал 2002 року від 04.12.2001 № у розмірі 270,00 грн (а.с. 44); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за другий квартал 2002 року (а.с.33), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за другий квартал 2002 року від 04.03.2002 № 9 у розмірі 450,00 грн (а.с. 45); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за третій квартал 2002 року (а.с.34), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за третій квартал 2002 року від 10.06.2002 № 14 у розмірі 450,00 грн (а.с. 46); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2002 року (а.с.35), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за четвертий квартал 2002 року від 04.09.2002 № 24 у розмірі 450,00 грн (а.с.47); 
- за 2003 рік: звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за перший квартал 2003 року (а.с.36), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за перший квартал 2003 року від 02.12.2002 № 38 у розмірі 450,00 грн (а.с. 48); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за другий квартал 2003 року (а.с.37), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за другий квартал 2002 року від 03.03.2003 № 10 у розмірі 450,00 грн (а.с. 49); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за третій квартал 2003 року (а.с.38), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за третій квартал 2003 року від 04.07.2003 № 24 у розмірі 450,00 грн (а.с. 50); звіт суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2003 року (а.с.39), копію платіжного доручення про сплату єдиного податку за четвертий квартал 2003 року від 01.09.2003 № 38 у розмірі 450,00 грн (а.с.51).
Порядок та підстави сплати єдиного податку у спірний період було врегульовано Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 за № 727/98.
Відповідно до статті 3 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" суб`єкти підприємницької діяльності - фізичні особи, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, мають право обирати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом одержання свідоцтва про сплату єдиного податку.
Ставка єдиного податку для фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності залежно від виду діяльності та місця її здійснення і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень за календарний місяць.
У разі коли фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності здійснює декілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.
Суб`єкти підприємницької діяльності - фізичні особи перераховують суми єдиного податку на окремий рахунок відділень Державного казначейства України
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:
до місцевого бюджету - 55 відсотків;
до Пенсійного фонду України - 40 відсотків;
на обов`язкове соціальне страхування - 5 відсотків.
Статтею 7 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" визначено, що суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів): податку на прибуток підприємств; податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); плати (податку) за землю; збору на спеціальне використання природних ресурсів; збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення; збору до Державного інноваційного фонду; збору на обов`язкове соціальне страхування; відрахувань та зборів на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування України; комунального податку; податку на промисел; збору на відрахування до Пенсійного фонду; збору за видачу дозволу на розміщення об`єктів торгівлі та сфери послуг; внесків до Фонду України соціального захисту інвалідів.
Отже, відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» сплата єдиного податку є способом оподаткування, передбаченим саме спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності.
Крім того, з метою приведення нормативно-правових актів Державної податкової адміністрації України у відповідність до вимог Указу Президента України від 28.06.1999 № 746/99 «Про внесення змін до Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 № 599 було затверджено, зокрема, форму звітності «Звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи- платника єдиного податку».
Отже, наявні у матеріалах справи звіти ОСОБА_1 за 2001-2003 роки із зазначенням його статусу як «платника єдиного податку» є документальним підтвердженням застосування ним у відповідні періоди спрощеної системи оподаткування. Водночас надані платіжні доручення підтверджують фактичну сплату ОСОБА_1 єдиного податку за відповідні квартали 2001-2003 років.
Відповідачем не надано доказів не зарахування (повернення) сплачених позивачем страхових внесків у вищезазначений період. Також суду не надано доказів про застосування фінансових санкцій до позивача за несплату страхових внесків.
Посилання пенсійного органу в оскаржуваному рішенні на неможливість врахування періоду з 01.01.2001 по 31.12.2003 з підстав відсутності інформації про систему оподаткування та сплату податків суд оцінює критично, оскільки відсутність у розпорядженні пенсійного органу відповідних відомостей та документів не може бути поставлена у провину позивачу та сама по собі не спростовує встановленого у визначеному законом порядку факту здійснення ним підприємницької діяльності та сплати передбачених законодавством платежів.
Судом також враховано, що отримання особою доходу передбачає сплату відповідних податків, водночас адмініструє сплату податків відповідний податковий орган.
Адміністрування сплати страхових внесків (єдиного внеску) так само покладено на відповідний державний орган, а відтак особа не може нести відповідальність за наповнення Реєстру застрахованих осіб.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №640/25128/19.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин належними та допустимими доказами підтверджується період здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2001 по 31.12.2003, в якому позивачем сплачені страхові внески, тому цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача у повному розмірі.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії від 09.10.2024 № 057050011540 (вих.номер 24633/03-16) та від 10.10.2024 № 057050011540 (вих. номером 24680/03-16) прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, не відповідають критеріям правомірності, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для його прийняття, без належної оцінки всіх доказів, які містяться в матеріалах пенсійної справи, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд враховує, що позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу.
Водночас для повного та ефективного відновлення порушеного права недостатньо лише внесення відповідних відомостей до страхового стажу, оскільки наслідком такого зарахування може бути виникнення у позивача права на призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог. Разом з тим суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у виняткових випадках, зокрема коли повний та ефективний захист порушеного права неможливо забезпечити у спосіб, заявлений позивачем. Такий вихід має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подано позовну заяву (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).
Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та самостійно визначити спосіб захисту, який відповідає характеру порушеного права, є достатнім та ефективним у спірних правовідносинах а саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 02.10.2024 із зарахуванням до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи позивача з 23.07.1986 до 12.07.1991 в Жданівській автобазі Донецького автоуправління Мінтяжбуд, що у подальшому перейменовано в Донецьке виробниче автооб`єднання "Донецькбудтранс" Маріупольська автобаза; з 15.07.1991 до 22.05.1993 (включно) у с/п "Фермер", з 23.05.1993 до 30.07.1997 в МЧ "Внешавтотранс" (мовою оригіналу); з 01.08.1997 до 13.11.1997 в ПП "Автошоп-ККХ" (мовою оригіналу); з 14.11.1997 до 31.12.1998 в НВК "Спектр", а також періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 до 31.12.2003 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 1211,20 грн, сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції, наявної в матеріалах справи (а.с.61). 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області(вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській областівід 09.10.2024 № 057050011540 (вих.номер 24633/03-16) та від 10.10.2024 № 057050011540 (вих. номером 24680/03-16), якими ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській областіповторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.10.2024 із зарахуванням до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії, періоду його роботи з 23.07.1986 до 12.07.1991 в Жданівській автобазі Донецького автоуправління Мінтяжбуд, що у подальшому перейменовано в Донецьке виробниче автооб`єднання "Донецькбудтранс" Маріупольська автобаза; з 15.07.1991 до 22.05.1993 (включно) у с/п "Фермер", з 23.05.1993 до 30.07.1997 в МЧ "Внешавтотранс" (мовою оригіналу); з 01.08.1997 до 13.11.1997 в ПП "Автошоп-ККХ" (мовою оригіналу); з 14.11.1997 до 31.12.1998 в НВК "Спектр", а також періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 до 31.12.2003 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31.08.2026.

Суддя   І.Г. Шевченко