Номер провадження 1-кп/754/1065/26
Справа№754/13859/26
Вирок 
Іменем України

17 серпня 2026 року
місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 12026100030001410, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2026, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Києва, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 14.05.2026 вироком Деснянського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 04.07.2026 приблизно о 10 годині 30 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебував поблизу будинку за адресою: м. Київ, вул. Кубанської України, 45 Б, де до нього за допомогою звернувся потерпілий ОСОБА_6 , а саме з проханням допомогти донести сумки з продуктами.
На дане прохання ОСОБА_5 погодився, взяв сумки у потерпілого, серед яких була сумка з тканини синього кольору, та направився в напрямку 2-го під`їзду вище вказаного будинку.
При цьому ОСОБА_5 значно випередив потерпілого ОСОБА_6 , який внаслідок свого стану здоров`я відстав від ОСОБА_5 .
В період слідування до під`їзду № 2 буд. 45 Б по вул. Кубанської України у м. Києві та перебування безпосередньо біля нього, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 звернув свою увагу на вміст сумки з тканини синього кольору, яка була відкрита.
Серед інших речей, які знаходились в сумці з тканини синього кольору, яка належала потерпілому ОСОБА_6 , ОСОБА_5 звернув свою увагу на маленьку шкіряну сумку зеленого кольору, в якій знаходилися: мобільний телефон Redmi Note 13 Pro Midnight Black 256 Gb, SN: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , вартістю 5560 грн 00 коп., з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 в силіконовому чохлі чорного кольору, шкіряний гаманець коричневого кольору з грошовими коштами в сумі 810 гривень.
В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, який введено з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 27.04.2026 № 342/2026 строком на 90 діб.
Усвідомлюючи значну віддаленість від потерпілого ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, упевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих і потерпілого, ОСОБА_5 дістав із сумки з тканини синього кольору мобільний телефон Redmi Note 13 Pro Midnight Black 256 Gb, SN: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , вартістю 5560 грн 00 коп. з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 , яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, в силіконовому чохлі чорного кольору, який для потерпілого матеріальної цінності не становить, шкіряний гаманець коричневого кольору, який для потерпілого матеріальної цінності не становить, з грошовими коштами в сумі 810 гривень.
Після чого ОСОБА_5 , залишивши сумки потерпілого ОСОБА_6 на лавці біля під`їзду № 2 буд. 45 Б по вул. Кубанської України у м. Києві, та одночасно з цим, утримуючи при собі вищевказане чуже майно, яке попередньо вилучив із сумки з тканини синього кольору, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши при цьому реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим завершив реалізацію свого злочинного умислу.
Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 6370 грн 00 коп.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що 04.07.2026 близько 11 год. він сидів на лавці біля будинку, коли до нього підійшов раніше не знайомий чоловік і попросив допомогти піднести сумки. На це прохання він погодився, допоміг потерпілому піднести сумки та поставив їх на лавку біля під`їзду, до якого потерпілий просив їх піднести.
Поставивши сумки на лавку, він побачив усередині однієї з них шкіряний гаманець і мобільний телефон, які вирішив забрати собі, після чого пішов додому. Вдома він залишив мобільний телефон, а грошові кошти з гаманця забрав із собою. Виходячи з під`їзду вже з цими коштами, він був затриманий працівниками поліції.
Пояснив, що під час вчинення крадіжки не бачив, щоб за ним хтось спостерігав. Грошові кошти та мобільний телефон він забрав для власних потреб, зазначивши, що не мав телефона і потребував його. Також зазначив, що бачив, що потерпілий є особою похилого віку. Мобільний телефон він повернув потерпілому.
Обвинувачений усвідомлював протиправність своєї поведінки, у вчиненому щиро розкаюється.
Обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичних обставин, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи викладене, суд робить висновок про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до встановлених обставин ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, передбаченою частиною п`ятою статті 12 КК України, є тяжким злочином.
Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд ураховує, що юридична відповідальність особи відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно з пунктом 1 частини першої статті 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обвинуваченим обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі часу, місця, способу вчинення.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалася, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї вини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Обвинувачений ОСОБА_5 висловив щирий жаль з приводу вчинених дій, засудив свою поведінку та щиро розкаявся.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 він раніше судимий, під наглядом лікаря-психіатра не перебуває.
Також судом ураховано позиції прокурора, захисника та обвинуваченого в судових дебатах щодо призначення ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі.
Обираючи ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, з огляду на його щире каяття, обставини і мотиви вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд робить висновок про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції відповідної статті Особливої частини КК України.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Судом установлено, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_5 засуджено цим вироком, вчинене ним 04.07.2026, тобто після постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2026, яким його засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць, і до повного відбуття цього покарання. За таких обставин остаточне покарання ОСОБА_5 підлягає призначенню за правилами ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Вирішуючи питання щодо остаточного покарання ОСОБА_5 , суд вважає за доцільне застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання.
Це покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті - виправленню засудженого, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватися на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
На переконання суду, призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього Кодексу.
Судом також установлено, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 06.07.2026 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а строк тримання під вартою постановлено обчислювати з 13 год. 00 хв. 04.07.2026, з моменту фактичного затримання. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі. За таких обставин строк відбування покарання ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 04.07.2026, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до частини першої статті 100 КПК України, за якою речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повертається законному володільцю.
Згідно з вимогами частини другої статті 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного та керуючись статтями 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_5 призначити шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2026, та остаточно визначити покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 13 год. 00 хв. 04.07.2026, зарахувавши у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки «Redmi Note 13 Pro» 8/256 Gb, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , чорного кольору, повернути законному володільцю ОСОБА_6 за належністю.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 1925 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять) грн 44 (сорок чотири) коп.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_7