ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2026 р. Справа№ 910/14549/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гончарова С.А.
суддів: Тищенко О.В. 
Сибіги О.М. 

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 20.05.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток"
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 
у справі № 910/14549/25 (суддя -Плотницька Н.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-20" 
до Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" 
про стягнення 345 195, 20 грн,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард-20" (надалі - позивач, товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із вимогами до Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" (надалі - відповідач, компанія, скаржник) про стягнення 345 195,20 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-20" 345 195, 20 грн безпідставно збережених коштів та 5 177, 93 грн судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 09.03.2026 (згідно дати звернення до канцелярії суду) Приватне акціонерне товариство "Компанія Росток" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі № 910/14549/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі № 910/14549/25 та відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви від 24.11.2025 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що законодавець у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України для підтримки платників податків при прийнята Закону № 3050-ІХ передбачив, зокрема, для платників плати за землю відповідні пільги.
Апелянт вказує, що твердження Позивача про наявність правових підстав звільнення Відповідача від обов`язку нарахування та сплата орендної плата за користування земельною ділянкою за період з 01 червня 2022 року до 31 грудня 2022 року є необґрунтованим з огляду на те, що у вказаний період часу Договору оренди землі з огляду на приписи Закону № 3050-ІХ, в той час, як територія міста Києва не визнавалася територією, на якій велися бойові дії' згідно Переліку.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що з урахуванням вищезазначеного, у Відповідача були відсутні правові підстави не нараховувати та не сплачувати за період з 01 червня 2022 року до 31 грудня 2022 року орендну плату згідно № 3050-ІХ, в той час як суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що період пільги не ставиться в залежність від періоду дії активних бойових дій, а обумовлена фактом проведенням на території активних бойових дій або тимчасової окупації.
Скаржник зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин між ТОВ «АВАНГАРД-20» та Компанією РОСТОК існували договірні відносини згідно Договору про відшкодування витрат, а кошти, які Позивач просить стягнути в якості відшкодування плати за землю (орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:052:0003) за період з 01.06.2022 гго 31.12.2022, набуті Відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі № 910/14549/25. Витребувано матеріали справи № 910/14549/25 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі № 910/14549/25 у судовому засіданні 15.04.2026.
25.03.2026 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-20" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивований тим, що правовідносини за Договором про відшкодування витрат мали компенсаційний характер, який полягав у відшкодуванні Відповідачу орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:052:0003, частина якої перебувала у фактичному користуванні Позивача.
У відзиві позивач вказує, що обов`язок Позивача здійснювати відшкодування витрат з орендної плати за земельну ділянку є лише у випадку наявності на це підстав, а саме наявності відповідних податкових зобов`язань з плати за землю у Відповідача.
Позивач зазначає, що з моменту набуття чинності (06.05.2023) Закону України від 11.04.2023р. № 3050-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», яким були внесені зміни до п.п. 69.14 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України - у Відповідача (ПрАТ «КОМПАНІЯ РОСТОК») виник обов`язок з повернення Позивачу (ТОВ «АВАНГАРД-20») грошових коштів сплачених у якості відшкодування (компенсації) витрат з орендної плати на землю у зв`язку із тим, що підстава для такого відшкодування (компенсації) відпала.
13.04.2026 (згідно дати звернення до канцелярії суду) від представника Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" адвоката Верхотурова О.О. до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю представника у іншому судовому засіданні. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 відкладено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі № 910/14549/25 на 20.05.2026.
19.05.2026 2026 (згідно дати звернення до канцелярії суду) від Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що 20.05.2026 о 11 год. 45 хв. відсутня можливість забезпечити участь у справі № 910/14549/25, оскільки у цей же день прийматиметься участь о 14 годин 00 хвилин у цивільній справі № 372/273/26 в приміщенні Обухівського районного суду Київської області: вулиця Київська, 20, місто Обухів, Київська область, 08701 за заявою Козинської селищної ради про встановлення над недієздатним ОСОБА_1 опіки та призначення його опікуном ОСОБА_2.
У судове засідання, що відбулось 20.05.2026 з`явився представник позивача, надав свої пояснення щодо суті спору та просив задовольнити вимоги викладені в його процесуальних документах. Відповідач своїх представників не направив, в судове засідання не з`явився, про час дату та місце судового засідання повідомлений належним чином згідно інформації наявної в системі «Електронний суд».
Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також з огляду на те, що відповідач був обізнаний про подання ним апеляційної скарги та про її розгляд в Північному апеляційному господарському суді та не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.08.2008 між Київською міською радою (орендодавець) з однієї сторони, та Закритим акціонерним товариством "Компанія Росток" (орендар) з другої сторони, укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець, на підставі пункту 3 рішення Київської міської ради від 12.10.2000 №2ч-1/1006, за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором.
Пунктом 2.1-2.2 договору оренди передбачено, об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - бул. Івана Лепсе, 4 у Солом`янському районі м. Києва; розмір - 68877 (шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) кв. м; цільове призначення - для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих, складських будівель і споруд; кадастровий номер - 8000000000:69:052:0003.
У відповідності до положень розділу 4 оренди землі орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користуванням земельною ділянкою у грошовій формі. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від її нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься орендарем рівними частинами за базовий податковий (звітний період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок 332178127000010, КЕКД 13050200 у ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019. Отримувач: УДК Солом`янському районі м. Києва, ідентифікаційний код 26077951. Питання сплати податку на додану вартість та інших податкових платежів, що пов`язані з виконанням договору, вирішуються орендарем в установленому законодавством України порядку.
01.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард-20" та Приватним акціонерним товариством "Компанія Росток" укладено договір про відшкодування витрат № 32-1 (далі - договір), відповідно до умов якого товариство зобов`язуються відшкодовувати компанії суму плати за землю (орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:052:0003) для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих, складських будівель та споруд відповідно до Угоди про погодження зовнішніх меж земельних ділянок від 01.07.2021, укладеної між сторонами щодо земельної ділянки № 2-Б, площею 5180 кв.м.
На момент підписання цього договору земельні ділянки, визначені у пункті 1.1 перебувають у користування компанії на підставі договору оренди землі від 13 серпня 2008 року № 72-6-00528, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), від 13 серпня 2008 року за № 72-6-00528 строком на 15 років (пункт 1.2. договору).
Згідно пункту 1.3 договору термін відшкодування витрат, передбачених пунктом 1.1 цього договору, встановлюється з дати підписання цього договору до моменту оформлення товариством договору оренди землі, відповідно до Закону України "Про оренду землі" та внесення даних про нового землекористувача до Державного земельного кадастру, але не більше ніж до 12.08.2023.
Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що розрахунки за даним договором здійснюються щомісяця на підставі рахунків-фактур компанії. Компанія надає рахунки на сплату платежів, передбачених пункту 1.1 цього договору, не пізніше 05-го числа місяця, наступного за звітним. З рахунком надається розрахунок суми компенсації та підтвердження оплати компанією суми орендної плати за попередній місяць протягом трьох робочих днів від дати отримання запиту товариства.
Відповідно до пункту 2.2 договору товариство на підставі виставлених рахунків-фактур щомісячно здійснює безготівковий переказ сум відшкодування витрат, передбачених пунктом 1.1 цього договору, на поточний рахунок компанії не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним.
Розрахунок загальної суми компенсації витрат по платі за землю наведено в додатку № 1 до цього договору, який є невід`ємною його частиною (пункту 2.3 договору).
У відповідності до пункту 2.4 договору сума компенсації витрат по платі за землю може змінюватися у зв`язку зі зміною уповноваженим органом місцевого самоврядування (Київради) ставок плати за землю та інших змін, передбачених чинним законодавством України.
Не пізніше 30 календарних днів з дня прийняття відповідних змін компанія складає та надає товариству новий додаток №1, який не потребує будь-яких погоджень зі сторони товариства та є підставою для визначення та нарахування загальної суми компенсації витрат по платі за землю і набуває чинності з моменту введення в дію зазначених змін. При цьому до нового додатку №1 додається копія нової нормативно-грошової оцінки земельною ділянки.
Відповідно до пункту 5.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до моменту оформлення товариством договору оренди землі відповідно до Закону України "Про оренду землі" та внесення даних про нового землекористувача до Державного земельного кадастру, але не більше ніж 12 серпня 2023 року.
Додатку №1 до Договору про відшкодування витрат №1 визначено, що тариф на 1 місяць складає 49 313,60 грн без ПДВ.
На виконання умов договору про відшкодування витрат позивачем на розрахунковий рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у якості відшкодування плати за землю (орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:052:0003), щодо земельної ділянки № 2-Б, площею 5180 кв.м. за період з 01.06.2022 по 31.12.2022 у загальній сумі 345 195 грн 20 коп., а саме:
- 49 313 грн 60 коп., згідно рахунку-фактури № P-00004493 від 22.09.2022 (компенсація витрат орендної плати за землю за червень 2022 року) - платіжна інструкція № 290 від 19.10.2022);
- 49 313 грн 60 коп., згідно рахунку-фактури № P-00004494 від 22.09.2022 (компенсація витрат орендної плати за землю за липень 2022 року) - платіжна інструкція № 296 від 08.11.2022);
- 49 313 грн 60 коп., згідно рахунку-фактури № P-00004495 від 22.09.2022 (компенсація витрат орендної плати за землю за серпень 2022 року) - платіжна інструкція № 308 від 06.12.2022);
- 49 313 грн 60 коп., згідно рахунку-фактури № P-00005347 від 07.11.2022 (компенсація витрат орендної плати за землю за вересень 2022 року) - платіжна інструкція № 321 від 10.01.2023);
- 49 313 грн 60 коп., згідно рахунку-фактури № P-00005348 від 07.11.2022 (компенсація витрат орендної плати за землю за жовтень 2022 року) - платіжна інструкція № 327 від 17.01.2023);
- 49 313 грн 60 коп., згідно рахунку-фактури № P-00005788 від 05.12.2022 (компенсація витрат орендної плати за землю за листопад 2022 року) - платіжна інструкція № 334 від 07.02.2023);
- 49 313 грн 60 коп., згідно рахунку-фактури № P-00000005 від 04.01.2023 (компенсація витрат орендної плати за землю за грудень 2022 року) - платіжна інструкція № 340 від 15.02.2023).
Листом № 02-01/24-41 від 02 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення надлишково сплачених коштів в сумі 345 195 грн 20 коп. без ПДВ згідно договору про відшкодування витрат.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з огляду на те, що відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, відповідач, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022 був звільнений від обов`язку нарахування та сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, яка розташована у місті Києві, кадастровий номер 8000000000:69:052:0003, у останнього виник обов`язок, відповідно до статей 1212-1213 Цивільного кодексу України, повернути позивачу грошові кошти у загальній сумі 345 195 грн 20 коп., сплачені в якості відшкодування плати за землю за період з 01.06.2022 по 31.12.2022, оскільки підстава на яких ці грошові кошти були отримані відповідачем - відпала.
Таким чином, позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов договору №32-1 не повернув позивачу безпідставно набуті грошові кошти, а саме: сплачену компенсацію витрат орендної плати за землю за період з червня 2022 року по грудень 2022 року в сумі 345 195 грн 20 коп. 
Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Приписами ст. 21 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Положеннями пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно з підпунктами 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.
Законом України від 15.03.2022 №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, внесено зміни до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, зокрема вказаний пункт доповнено підпунктом 69.14, відповідно до якого тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" проект закону розроблений з метою визначення особливостей адміністрування податків і зборів під час дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022, реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу Російської Федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків.
В подальшому Законом України від 11.04.2023 №3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, та зазначено, що за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Отже, на законодавчому рівні встановлено тимчасове спеціальне право орендарів, у тому числі юридичних осіб, впродовж відповідного періоду не здійснювати орендні платежі за користування земельною ділянкою державної та комунальної власності, що розташовані, зокрема, на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Тим же Законом України від 11.04.2023 №3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06.05.2023 передбачено, що платники плати за землю, які до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу задекларували за 2022 та/або 2023 роки податкові зобов`язання з плати за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях, визначених цим підпунктом, мають право відкоригувати нараховані податкові зобов`язання з плати за землю за період березень 2022 - грудень 2023 року шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій.
Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися так, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (в подальшому - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.
На підставі вказаної постанови, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004.
Відповідно до вказаної постанови вся територія міста Києва була віднесена до території активних бойових дій з 24.02.2022 по 30.04.2022.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо обов`язку плати за землю, оскільки земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:69:052:0003 підпадала під дію підпункту 69.14 підпункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, який має імперативний характер та прямо передбачає, що не нараховується та не сплачується плата за землю за відповідні періоди і території, з огляду на що у відповідача були відсутні обов`язок у сплаті орендної плати за землю на підставі оренди землі від 13 серпня 2008 року № 72-6-00528 та право на нарахування позивачу платежів за договором про відшкодування витрат від 01.07.2021 № 32-1 за період з 01.03.2022 по 31.12.2022. 
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18 вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.
Відповідно статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.
Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти у загальній сумі 345 195,20 грн, сплачені позивачем в якості відшкодування плати за землю (орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:69:052:0003) за період з 01.06.2022 по 31.12.2022, оскільки підстава на яких ці грошові кошти були набуті відповідачем - відпала у зв`язку із звільненням його від плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельну ділянку державної та комунальної власності) на вказаний період нормами чинного законодавства.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард-20" до Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" про стягнення 345 195,20 грн.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі № 910/14549/25 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Компанія Росток" - залишити без задоволення
Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі № 910/14549/25 - залишити без змін.
Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.07.2026

Головуючий суддя С.А. Гончаров 

Судді О.В. Тищенко

О.М. Сибіга