Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/4220/26
 
провадження № 2/650/3731/26
Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
27 липня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого – судді Сікори О.О.,
за участю секретаря – Завістовської Л.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що з 2013 року позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє спірним домоволодінням як власним. Вона проживає у ньому, здійснює його належне утримання, проводить поточні ремонти, доглядає за житловим будинком, господарськими спорудами та прибудинковою територією, несе витрати на утримання нерухомого майна.
На підтвердження своїх вимог позивач посилається на довідку Милівської сільської військової адміністрації, акт опитування свідка, інші письмові матеріали справи, які підтверджують тривале, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном понад десять років.
Позивач та її представник подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю. 
Представник відповідача також просив розглянути справу за його відсутності та вирішити спір відповідно до закону.
Відповідно до статей 211, 223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд установив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
З наданих доказів убачається, що позивач фактично вступила у володіння спірним житловим будинком у 2013 році. З цього часу вона не приховувала факту володіння майном, користувалася ним відкрито, здійснювала утримання та ремонти, що узгоджується з поняттям відкритого володіння у розумінні статті 344 ЦК України.
Протягом усього часу володіння будь-які претензії третіх осіб щодо спірного нерухомого майна відсутні, відомостей про витребування майна або виникнення спорів щодо нього матеріали справи не містять.
Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить із вимог статей 76–81, 89 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а кожний доказ підлягає оцінці щодо належності, допустимості, достовірності та достатності у взаємному зв`язку з іншими доказами.
З довідки Милівської сільської військової адміністрації вбачається, що позивач фактично користується спірним житловим будинком, відкрито володіє ним протягом тривалого часу, а відомості про виникнення спорів щодо належності цього майна або звернення інших осіб із вимогами про його повернення відсутні. Суд бере зазначену довідку до уваги як письмовий доказ, отриманий від компетентного органу.
Суд також враховує акт опитування свідка, зі змісту якого вбачається, що мешканці населеного пункту сприймають позивача як особу, яка фактично володіє будинком, здійснює його утримання, ремонтує будівлі, доглядає за подвір`ям та користується домоволодінням як власним. Такі відомості узгоджуються з іншими матеріалами справи.
Сам по собі факт відсутності правовстановлюючого документа на будинок не спростовує можливості застосування інституту набувальної давності. Навпаки, стаття 344 ЦК України передбачає можливість набуття права власності саме у випадках, коли особа тривалий час добросовісно володіє чужим майном без належної правової підстави.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач приховувала факт користування спірним майном або здійснювала володіння всупереч волі власника. Володіння є відкритим, оскільки позивач не приховувала користування будинком від жителів населеного пункту, органу місцевого самоврядування чи інших осіб.
Безперервність володіння підтверджується тим, що з 2013 року позивач не втрачала фактичного контролю над нерухомістю, постійно використовувала її за призначенням та здійснювала заходи щодо збереження майна. Відомостей про переривання строку набувальної давності матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що тимчасова окупація частини території Херсонської області та пов`язані з цим наслідки могли призвести до втрати окремих документів, однак такі обставини самі по собі не спростовують установлених фактів відкритого та тривалого володіння майном.
Таким чином, досліджені у справі письмові докази є взаємопов`язаними, послідовними та в сукупності підтверджують обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить із того, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 ЦК України визначено способи такого захисту, одним із яких є визнання права.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією із таких підстав є набуття права власності за набувальною давністю, правове регулювання якої міститься у статті 344 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом.
З аналізу наведеної норми випливає, що для виникнення права власності за набувальною давністю необхідна одночасна наявність таких умов: добросовісність заволодіння майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установленого законом строку; відсутність законодавчої заборони для набуття права власності у такий спосіб.
Добросовісність означає, що на момент набуття фактичного володіння особа обґрунтовано вважала, що її володіння не порушує прав інших осіб. Відкритим є таке володіння, яке не приховується від власника, органів державної влади чи інших осіб. Безперервність полягає у здійсненні фактичного панування над майном протягом усього строку набувальної давності без втрати контролю над ним.
Правові висновки Верховного Суду зводяться до того, що при вирішенні спорів цієї категорії суд має перевірити не лише тривалість володіння, а й характер такого володіння, його добросовісність, відкритість, безперервність та наявність належних і достатніх доказів на підтвердження кожної із зазначених умов.
У даній справі встановлено, що позивач з 2013 року фактично користується спірним житловим будинком як власним, здійснює його утримання, забезпечує збереження майна, користується господарськими будівлями, а будь-які докази витребування майна чи заперечень з боку інших осіб відсутні.
Наявні у справі письмові докази узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей та підтверджують, що позивач здійснювала саме фактичне володіння нерухомістю, а не тимчасове користування нею.
Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у справі доведено наявність усіх передбачених статтею 344 ЦК України умов для набуття позивачем права власності за набувальною давністю на спірний житловий будинок.
Оцінивши всі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Добросовісне, відкрите та безперервне володіння позивачем спірним нерухомим майном протягом строку, встановленого статтею 344 ЦК України, підтверджене матеріалами справи. Будь-яких доказів, які б спростовували зазначені обставини або свідчили про існування спору щодо права власності на це майно, суду не надано.
Застосування інституту набувальної давності у цьому випадку відповідає принципам правової визначеності, справедливості та забезпечує ефективний судовий захист особи, яка протягом тривалого часу фактично здійснювала повноваження власника щодо спірного нерухомого майна.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 273 ЦПК України, статтями 316, 317, 319, 321, 328, 344 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності за набувальною давністю – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга може бути подана до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:          О.О. Сікора