ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/16796/25 пров. № А/857/28549/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі №140/16796/25 (суддя – Ксензюк А.Я., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2025 року звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у переведенні з пенсії по віку на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 15.12.2025 року №907080130272.; зобов`язання повторно розглянути заяву від 08.12.2025 року про переведення на інший вид пенсії, перевести на пенсію по втраті годувальника та призначити йому згідно з статтею 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-XII та статтями 36, 37 Закону України “Про загальнообов`язкове пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV у розмірі 50% пенсії померлої дружини, починаючи з 08 грудня 2025 року і виплатити пенсію з урахуванням проведених виплат. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 позов задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по віку на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 15.12.2025 року №907080130272.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 08.12.2025 року про переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії, перевести на пенсію по втраті годувальника та призначити йому згідно з статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII та статтями 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV у розмірі 50% пенсії померлої дружини, починаючи з 08 грудня 2025 року і виплатити пенсію з урахуванням проведених виплат. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_1 08.12.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Розглянувши дані електронної пенсійної справи та надані документи орган пенсійного фонду встановив, що існують розбіжності в документах прізвища годувальниці - ОСОБА_2 . Враховуючи вищезазначене, управлінням прийнято обгрунтоване рішення про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по втраті годувальника. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 03 червня 1973 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 . Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 
При житті, з невідомих причин, у різних документах (паспорт, пенсійне посвідчення, довідка МСЕК) дружина позивача була записана з прізвищем ОСОБА_5 , а не ОСОБА_6 . 
Оскільки дружина позивача мала 1-шу групу інвалідності по ЧАЕС, тому після її смерті ОСОБА_1 виявив бажання перейти на пенсію по втраті годувальника. 
08 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. 
ГУ ПФУ у Волинській області направило заяву позивача до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке рішенням від 15.12.2025 року відмовило ОСОБА_1 у переведенні на інший вид пенсії. Причиною відмови стало те, що є розбіжність в документах прізвища годувальниці – ОСОБА_2 . 
Як вбачається з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 прізвище дружини позивача – ОСОБА_4 .
У пенсійному посвідченні дружини позивача значиться прізвище ОСОБА_7 . У довідці МСЕК також значиться прізвище дружини – ОСОБА_7 . У довідці МСЕК зазначено і дату народження ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця ж дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) значиться і у свідоцтві про смерть, і у довідках про осіб, які зареєстровані по АДРЕСА_1 . 
Після смерті дружини ОСОБА_1 оформив посвідчення чоловіка потерпілої з числа потерпілих категорії 1, смерть якої пов`язана з Чорнобильською катастрофою серії № НОМЕР_3 . Таке посвідчення було видане 01.12.2022. Із довідки №7492 від 15.12.2022, виданої Любешівською селищною радою, вбачається спільне проживання в одному будинку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 , тобто з позивачем. 
Крім того зазначено, що ОСОБА_2 проживала разом з позивачем в одному будинку з 30.12.1976 по 12.09.2022, тобто по день своєї смерті. Усі перераховані вище документи були подані ОСОБА_1 до пенсійного органу, а тому відповідач міг встановити самостійно, що ОСОБА_2 і ОСОБА_2 є однією і тією ж особою.
Не погоджуючись з рішенням про відмову у переведенні позивача з пенсії по віку на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що станом на час звернення позивача 08 грудня 2025 із заявою про перехід на інший вид пенсії, позивач досяг віку пенсійного віку визначеного статтею 26 Закону №1058-ІV (76 років), у розумінні приписів частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV вважається непрацездатним членом сім`ї померлої годувальниці його дружини, а тому мав право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а дії відповідача, які виразились у прийнятті оскаржуваного рішення щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по віку на пенсію в разі втрати годувальника з підстав розбіжності у прізвищі годувальниці суперечать приписам чинного пенсійного законодавства.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
За приписами пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За змістом частини першої статті 9 зазначеного Закону відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII).
Згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Частиною 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Відповідно до частини 4 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Згідно з пунктом 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії становить: для непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника; на двох і більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частинами.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Отже, зазначеною нормою права визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.
Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За змістом пункту першого частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
З матеріалів справи слідує, що пенсію позивачу призначено на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, з врахуванням спеціального Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №768-ХІІ, ОСОБА_1 є особою, який досяг пенсійного віку; на момент звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії ОСОБА_1 досяг віку 76 років, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 .
Суд звертає увагу, що виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Законом про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст.4 Закону).
У статті 9 Закону визначені види пенсійних виплат і соціальних послуг. Так, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
Статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Як зазначалося, статтею 36 Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею.
Відповідно до статті 38 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні та до яких, зокрема, відноситься дружина померлого годувальника, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статті 26 Закону №1058-ІV.
Як слідує із встановлених обставин справи, підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника був висновок відповідача стосовно розбіжність в документах прізвища годувальниці – ОСОБА_2 .
Суд зазначає, що пенсійний вік, встановлений законодавством, це вік, по настанні якого, людина може претендувати на виплату пенсії за віком. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не дає визначення поняттю «пенсійний вік». Тобто, пенсійний вік можна визначити як вік людини, з настанням якого особа може, за загальним правилом, звернутися за призначенням пенсії.
Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років і визначається як загальний пенсійний вік і для чоловіків, і для жінок.
Враховуючи, що станом на час звернення позивача 08 грудня 2025 із заявою про перехід на інший вид пенсії позивач досяг віку 76 років, тобто пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-ІV, у розумінні приписів частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV вважається непрацездатним членом сім`ї померлої годувальниці його дружини, тому мав право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Тому дії відповідача про прийняттю оскаржуваного рішення щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по віку на пенсію в разі втрати годувальника з підстав суперечностей у прізвищі померлої годувальниці суперечать приписам пенсійного законодавства.
Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію в разі втрати годувальника, діяв з порушенням матеріально-правових засад діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у частині другій статті 2 КАС України, з огляду на що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 15.12.2025 року №907080130272 обгрунтовано визнано протиправним та скасовано, а право позивача на отримання державного соціального забезпечення захищено шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статтями 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії померлої дружини, починаючи з 08 грудня 2025 року та зобов`язано здійснювати виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі №140/16796/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | Т. М. Димарчук
судді | | Р. М. Москаль
| | П. І. Сало