П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/25435/25	
Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Комунального підприємства «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 березня 2026р. по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Комунального підприємства «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2025р. Одеський ОВФСЗОІ звернувся до суду із позовом до КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, у якому просив:
- стягнути з КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на користь Одеського ОВ ФСЗОІ адміністративно-господарські санкції у розмірі 177 381,68грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7 982,1грн.. Банк – ГУ ДКСУ в Одеській області, Ізмаїльська міська ТГ, ГУК в Од.обл./м.Ізмаїл/50070000, ЄДРПОУ 37607526, Казначейство України (ел. адм. подат.), UA868999980313151230000015742, Код класифікації доходів бюджету 50070000. Бюджетне кодування в призначенні платежу: *;101;код ЄДРПОУ підприємства; платежі до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за 2024 рік. 
В обґрунтування позовних вимог Одеське ОВ ФСЗОІ зазначило, що середньооблікова чисельність штатних працівників з інвалідністю у відповідача є меншою ніж встановлено нормативом згідно з ч.1 ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», і відповідач не сплатив самостійно адміністративно-господарську санкцію. Загальна сума заборгованості за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік складає 185 363,78грн., з яких адміністративно-господарська санкція 177 381,68грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції в сумі 7 982,1грн..
У зв`язку із вказаним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 березня 2026р. адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на користь Одеського ОВ ФСЗОІ адміністративно-господарські санкції у розмірі 177 381,68грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7 982,1грн. Банк – ГУ ДКСУ в Одеській області, Ізмаїльська міська ТГ, ГУК в Од.обл./м.Ізмаїл/50070000, ЄДРПОУ 37607526, Казначейство України(ел. адм. подат.), UA868999980313151230000015742, Код класифікації доходів бюджету 50070000. Бюджетне кодування в призначенні платежу: *;101;код ЄДРПОУ підприємства; платежі до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за 2024 рік.
Не погодившись із даним рішенням суду, КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Під час дослідження матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку про необхідність витребування додаткових доказів у справі №420/25435/25. Так, ухвалою апеляційного суду від 18.06.2026р. витребувано від Одеського ОВ ФСЗОІ інформацію з Централізованого банку даних з проблем інвалідності, на основі якої було сформовано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. 
19.06.2026р. до суду надійшла заява від Одеського ОВ ФСЗОІ про виконання ухвали суду.
У подальшому, ухвалою від 2.07.2026р. витребувано від КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області додаткові докази у справі №420/25435/25, а саме: копії податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І-VI квартали 2024 року, а також докази про прийняття вказаних податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, контролюючим органом.
6.07.2026р. апеляційним судом зареєстроване клопотання КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про долучення доказів.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав нормативу по працевлаштуванню у 2024 році осіб з інвалідністю та в строк до 15.04.2025р. самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції та пеню за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте ними, то позивачем складено розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що відповідно до розрахунку Одеського ОВ ФСЗОІ, виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області у 2024 році – 17 осіб, підприємство мало працевлаштувати 1 особу з інвалідністю.
Однак, середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність у 2024 році становить 0 осіб.
За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 177 381,68грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7 982,1грн..
Зазначені санкції в добровільному порядку відповідач не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду про стягнення вказаних сум в примусовому порядку.
Перевіряючи наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості нарахованої позивачем, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-XII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. 
Положеннями ч.2 ст.19 вказаного Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. 
Приписами ч.6 ст.19 Закону №875-XII Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:
про працевлаштованих осіб з інвалідністю;
про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю (ч.7 ст.19 Закону №875-XII).
Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані (ч.8 ст.19 Закону №875-XII).
Згідно із ч.12 ст.19 Закону №875-XII Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України (ч.13 ст.19 Закону №875-XII).
У відповідності до ч.1 ст.20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч.2 ст.20 Закону №875-ХІІ).
Так, згідно з ч.1 ст.218 ГК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч.2 ст.218 ГК України).
Відповідно до змісту ч.2 ст.218 ГК України вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).
Таким чином, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
Згідно із п.4 ч.3 ст.50 ЗУ «Про зайнятість населення» від 5 липня 2012р. №5067-VI (далі - Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022р. №827-22 затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - Порядок №827-22).
Відповідно до п. 1.4. Порядку №827-22 форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Згідно з п.1.5. Порядку №827-22 форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).
Як встановлено апеляційним судом з інформації з Централізованого банку даних з проблем інвалідності, середньооблікова кількість штатних працівників у КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області становила: у січні 2024р. – 13 осіб; у лютому 2024р. – 15 осіб; у березні 2024р. – 16 осіб; у квітні 2024р. – 16 осіб; у травні 2024р. – 18 осіб; у червні 2024р. – 18 осіб; у липні 2024р. – 19 осіб; у серпні 2024р. – 18 осіб; у вересні 2024р. – 18 осіб; у жовтні 2024р. – 17 осіб; у листопаді 2024р. – 18 осіб; у грудні 2024р. – 19 осіб.
Отже, з наданих даних вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача у 2024 році становила 17 осіб = (13+15+16+16+18+18+19+18+18+17+18+19/12), при цьому, середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність у 2024 році становила 0 осіб = (0+0+0+0+0+0+0+0+0+0+0+0)/12.
Вищевказана інформація ідентична даним, зазначеним у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І-VI квартали 2024 року, поданих до контролюючого органу КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.
Судова колегія зауважує, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції відповідач не надав жодних доказів того, що КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зокрема після отримання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, звертався до позивача у зв`язку з виявленням розбіжностей у кількості працевлаштованих осіб, у т.ч. осіб з інвалідністю, а також доказів того, що відповідач вживав заходи по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю та надавав про це інформацію державній службі зайнятості для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Натомість, разом із апеляційною скаргою відповідач надав до суду апеляційної інстанції нові докази, які не були подані до суду першої інстанції під час розгляду справи, які підтверджують виконання ним як роботодавцем обов`язку щодо пошуку осіб з інвалідністю для їх працевлаштування та у подальшому працевлаштування особи з інвалідністю.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання доказів у справі, апелянт зазначив, що первинні кадрові документи не були подані до суду першої інстанції з огляду на обрану стратегію захисту та легітимні сподівання відповідача на об`єктивне застосування судом норм матеріального прав щодо самої процедури притягнення до відповідальності. Апелянт зазначає, що мав усі правові підстави та обґрунтовані сподівання вважати, що суд першої інстанції врахує очевидну безпідставність та передчасність позову саме через відсутність акту перевірки Держпраці, оскільки Фонд не довів наявність вини підприємства належними доказами. Тобто, КП «Сімвол» було переконане, що позов підлягає відмові суто з цих процесуально-правових підстав, у зв`язку з чим вважав недоцільним перевантажувати матеріали справи первинними кадровими документами по суті виконання нормативу, адже очікував, що суд навіть не перейде до дослідження цих обставин через дефектність самої процедури контролю з боку позивача. По-друге, суд першої інстанції, всупереч легітимним очікуванням відповідача, несподівано відхилив аргумент щодо обов`язковості перевірки Держпраці. Суд фактично прирівняв автоматичний машинний розрахунок до беззаперечного доказу вини і переклав тягар доказування своєї невинуватості на підприємство. Відтак, саме в цей момент виникла об`єктивна та гостра необхідність надати
докази того, що порушення не було не лише "процедурно", а й фактично.
Згідно із ч.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином, відповідно до положень КАС України, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами. Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами. Вищевказана правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019р. (справа №826/12675/15) та відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Одеського окружного адміністративного позову про відкриття провадження від 11.08.2025р. доставлена в електронний кабінет КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 13.08.2025р..
27.08.2025р. (зареєстровано судом першої інстанції 28.08.2025р.) відповідач подав відзив на позовну заяву Одеського ОВФСЗОІ.
У відповідності до положень ч.ч.3,4 ст.79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Згідно із вимогами ч.8 ст.79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Таким чином, процесуальний закон встановлює для відповідача можливість надання доказів не у встановлений у законі строк, проте за умови наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від відповідача, із наданням відповідних підтверджуючих документів.
Судова колегія зазначає, що посилання апелянта на обрану стратегію захисту під час розгляду справи у суді першої інстанції як на підставу для поновлення строку для подачі доказів не можна вважати поважними, оскільки відповідач, в силу ч.5 ст.44 КАС України, зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Оскільки позивач не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання до суду першої інстанції документів, долучених до апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції їх не досліджує та не приймає вказані докази.
Окрім того, судова колегія вказує, що обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.
Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми № 3-ПН.
Разом з тим, матеріли справи не містять доказів подання КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, шляхом подання звітності за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у 2024 році.
Отже, у межах спірного періоду відповідачем не виконано вимог ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024р. Одеським ОВФСЗОІ обґрунтовано надіслано до КП «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Також під час вирішення спірних правовідносин колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові від 24.04.2025р. у справі №280/3642/23.
Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що: «…з 6 листопада 2022р., з набранням чинності Законом України від 18 жовтня 2022р. №2682-IX, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю (4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників або одне місце для підприємств із 8-25 працівниками) на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 листопада 2022р. у справі №400/3957/21, неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні.
Автоматизоване виявлення Фондом соціального захисту осіб з інвалідності роботодавців-порушників до 10 березня на основі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності є реактивним заходом контролю, що відбувається після завершення звітного року. За результатами такого заходу Фонд може накласти на роботодавця адміністративно-господарські санкції та пеню відповідно до Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого Постановою КМУ №70».
Також Верховний Суд вказав: «відповідальність за повноту, достовірність і своєчасність подання інформації до зазначених реєстрів покладається на роботодавця як джерело такої інформації. Несвоєчасне виправлення помилок у звітності до настання контрольної дати є ризиком роботодавця і не звільняє його від сплати адміністративно-господарської санкції, передбаченої статтею 20 Закону №875-XII, навіть якщо фактичні обставини не відповідали поданій звітності.
Під час судового розгляду суд може врахувати, чи вживав роботодавець заходів для виправлення звітності до моменту накладення санкцій, а не переглядати результат автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності.
Таким чином, обов`язок роботодавця відповідати за достовірність звітності є ключовим у контексті виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю. Для уникнення санкцій або успішного їх оскарження роботодавець має забезпечити точність і своєчасність звітності, а в разі помилок - оперативно їх виправити та надати докази виконання нормативу.».
Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги про необхідність обов`язкової перевірки Держпраці перед застосуванням адміністративно-господарських санкції до підприємства є необґрунтованими.
З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно автоматично здійснив розрахунок адміністративно-господарських санкцій на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності.
Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316,328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Сімвол» Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 березня 2026р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

Г.П. Казанчук