Справа №524/1921/24
Провадження №2/524/100/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – ОСОБА_2 , представника відповідача – ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зустрічним позовом ОСОБА_4 до позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалив таке рішення.
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько, ОСОБА_5 . Під час оформлення спадщини вона дізналась, що в свідоцтві про народження в графі «дані про батька» інформація була записана зі слів матері, оскільки її батьки на час її народження не перебували в зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина позбавляє її можливості оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_5 . 
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник позивача вказав, що твердження відповідача про те, що вона прийняла спадщину, оскільки мала спільне зареєстроване місця проживання із спадкодавцем, є помилковим, оскільки відповідач не проживала разом із ОСОБА_5 , щонайменше 15 років до дня його смерті. У зв`язку із цим, представник позивача вважав, що відповідач не прийняла спадщину і підстав для задоволення зустрічного позову немає. Представник позивача зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що за життя ОСОБА_5 визнавав її рідною донькою, а надані позивачем докази підтверджують факт біологічного споріднення між позивачем та ОСОБА_5 .. Просив врахувати, що встановлення юридичного факту не є ефективним способом захисту у справах позовного провадження, а є лише підставою для вирішення справи.
ЗАПЕРЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА ТА ПОЗИЦІЯ ЗА ЗУСТРІЧНИМ ПОЗОВОМ
Вимоги за зустрічним позовом та заперечення проти позову були обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 є спадкоємцем І черги після смерті ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Оскільки ОСОБА_4 не відмовилась від спадщини вважає, що за нею має бути визнано право власності на 1/4 частки квартири, яка належала померлому ОСОБА_5 .
Відповідач вважає долучений позивачем тест на батьківство неналежним доказом, оскільки він не оформлений в установленому законом порядку та містить відомості про те, що висновок має лише інформаційний характер, через те, що зразки не відбирались під наглядом. 
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечувала та просила задовольнити зустрічний позов.
Зазначила, що оскільки судом не був встановлений юридичний факт батьківства, то у позивача відсутні підстави для спадкування. Просила врахувати, що в матеріалах спадкової справи відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що самі по собі долучені позивачем докази і показання свідків, без підтвердження факту батьківства належним чином, не можуть свідчити про доведеність такого факту.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
06 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та задоволено клопотання позивача про виклик свідків.
08 листопада 2024 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина до складу якої увійшло його право власності на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2007, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.03.2007, копією довідки КП «КМБТІ» від 0.05.2022 №61/1086 та інформацією з Державного реєстру речових прав.
На підставі заяви ОСОБА_1 07.04.2022 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. була заведена спадкова справа 84/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г. спадкоємцем першої черги за законом є дочка спадкодавця ОСОБА_4 , яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.
НОРМИ ПРАВА
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України(в редакції від 06.10.2021) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із п. 4.1, 4.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5(далі- Порядок №296/5)(в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.
В подальшому Наказом Міністерства юстиції № 405/5 від 14.02.2025 було внесено зміни до п.4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 змінено нумерацію підпунктів, зокрема п. 4.4(п.4.2 до внесення змін) викладено в такій редакції: «Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти.».
Згідно із п. 4.16 Порядку №296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОЦІНКА СУДУ
Сторонами не заперечувалось і це підтверджується копією свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 , що відомості про батька дитини були записані зі слів матері. Вказана обставина також була підтверджена свідком ОСОБА_6 .
Доказів, які б підтверджували наявність родинних зв`язків, визначених у п. 4.4 Порядку №296/5 позивач не надала.
Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказав, що встановлення факту батьківства не є ефективним способом захисту у справах позовного провадження, а є лише підставою для вирішення справи.
З такими доводами представника позивача суд частково не може погодитись з огляду на наступне.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Зазначений засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року по справі № 560/3160/20.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини)(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18 (провадження № 61-15094св20).
Суд наголошує на тому, що виникнення у ОСОБА_1 спадкових прав на майно ОСОБА_5  залежить від встановлення факту кровного споріднення між позивачем і спадкодавцем, а саме факту батьківства спадкодавця ОСОБА_5 відносно  ОСОБА_1 .
На обґрунтування своїх вимог позивач надала суду копії документів, складених англійською мовою «DNA Paternity Report» та російською «Отчёт теста ДНК на отцовство».
Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Разом із цим статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином(ухвала Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду провадження № 61-233 вп 24)
Так статтею 79 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.
Отже, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що за відсутності офіційного перекладу документи «DNA Paternity Report» та «Отчёт теста ДНК на отцовство» не можуть вважатись допустимими доказами.
У постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-20цс15 зроблено висновок, що «оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини».
Суд враховує те, що подані позивачем копії фотознімків, копія листа подяки, а також показання допитаних свідків, в своїй сукупності підтверджують те, що за життя ОСОБА_5 визнавав своє батьківство щодо позивача. 
Однак, суд відзначає, що диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 грудня 2025 року по справі № 524/8992/24 вказав: «Касаційний суд вважає помилковою позицію позивача, що йому не потрібно заявляти окремо вимог про встановлення фактів у позовному проваджені за позовом про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки необхідність встановлення факту батьківства у судовому порядку, якщо факт походження позивача від спадкодавця не засвідчений органом державної реєстрації актів цивільного стану, прямо передбачена нормами матеріального права (на відміну від інших юридичних фактів, які можуть встановлюватися в окремому проваджені), зокрема і частиною другою статті 53 КпШС України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Саме вимога про встановлення факту батьківства у такому спорі про спадкування є основною, підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження і видачі нового свідоцтва про народження, і за умов установлення спорідненості дитини із спадкодавцем спадкування за законом може відбутися в позасудовий спосіб. Тому у разі встановлення факту батьківства спадкодавця щодо позивача саме пред`явлення окремих позовних вимог щодо спадкового майна не вимагається, якщо відсутні інші перешкоди для спадкування у позасудовий спосіб.»
Суд відзначає, що позивачем вимога про встановлення факту батьківства не заявлялась, а доводи представника позивача щодо відсутності підстав для окремого встановлення вказаного факту, відповідно до наведеної позиції Верховного Суду, є помилковими.
Відтак, за відсутності вимоги про встановлення факту батьківства та з огляду на положення ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд вважає, що звернення позивача до суду із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування є передчасним, оскільки встановлення факту батьківства та внесення відповідної інформації до актового запису про народження в подальшому буде підставою для закликання позивача до спадкування, а відтак і усунення необхідності заявлення окремої вимоги щодо спадкового майна.
Суд відзначає, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19(провадження № 61-16069св20).
Суд наголошує на тому, що звертаючись до суду із зустрічним позовом, відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували те, що приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. було прийнято постанову, якою їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину.
З цих підстав, приймаючи до уваги те, що за матеріалами спадкової справи ОСОБА_4 є спадкоємцем І черги, суд вважає, що відповідачем не було доведено існування у неї перешкод в позасудовому способі оформлення своїх прав, що в свою чергу вимагало б вжиття судом заходів захисту для поновлення її прав.
Відтак, підсумовуючи наведене, суд вважає, що вимоги за первісним і зустрічним позовом задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені сторонами судові витрати суд покладає на них.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.
Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.
Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.
Понесені відповідачем судові витрати покласти на відповідача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02.07.2026
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ