РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/872/26
Провадження № 2/293/794/2026

25 серпня 2026 року | селище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В., 
за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом
ВСТАНОВИВ:
Процесуальні дії по справі.
Представник позивача ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , за змістом якого просить: 
витребувати земельну ділянку кадастровий номер 1825684001:08:002:0065, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з незаконного володіння ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;
визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ;
визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий номер 1825684001:08:002:0065, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
16.06.2026 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Високівської ОТГ з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .
16.06.2026 на адресу суду від Високівської сільської ради Житомирського району Житомирської області надійшов лист, згідно якого встановлено, що гр. ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою від 17.06.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 03 серпня 2026 року об 12:30 год. 
Одночасно п.9 даної ухвали суд, в порядку ст. 84 ЦПК України витребував з Черняхівської державної нотаріальної контори копію матеріалів спадкової справи, що заведену до майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Забріддя Житомирського району Житомирської області.
01.07.2026 на адресу суду надійшла копія спадкової справи №164/2003, що заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
02.07.2026 на адресу суду надійшла інформаційна довідка із спадкового реєстру відносно ОСОБА_4 .
Ухвалою від 03.08.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 25.08.2026.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Забріддя Черняхівського району Житомирської області помер його батько - ОСОБА_4 .
Позивач доводить, що після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої, увійшов житловий будинок загальною площею 86,3 м^2 з господарськими будівлями та спорудами до нього що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що факт володіння ОСОБА_4 , житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 стверджується рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області № 2-о-46/2010р.
За відомостями позивача, також до складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що за життя спадкодавця перебувала у його користуванні, відповідно записом з погосподарських книг Високівської (Забрідської) сільської ради за 1976-2025 роки.
Позивач доводить, що за життя ОСОБА_4 , була передана у користування земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без документального оформлення речового права.
Окрім позивача, спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , була мати позивача (відповідач) - ОСОБА_2 , про те вона подала заяву до нотаріальної контори про відмову у прийнятті спадщини після померлого ОСОБА_4 .
Позивач вказує, що є єдиним спадкоємцем після смерті батька - ОСОБА_4 та має право на спадкування за законом належного йому майна, зокрема: житлового будинку загальною площею 86,3 ^м2 з господарськими будівлями та спорудами до нього, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0.25 га що розташована за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку.
Позивач указує, що постанови Черняхівської державної нотаріальної йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 оскільки земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані за ОСОБА_2 , а не за ОСОБА_4 .
Позивач зазначає, що спірна земельна ділянка належить (відповідачу) ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності серії ЖТ 11-12 № 000107 від 16.08.2002, про що внесені відомості до Державного земельного кадастру від 07.12.2016 та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер №1825684001:08:002:0065, проте відомості про реєстрації такого прав власності – відсутня.
Підставою передачі спірної земельної ділянки відповідачу відбулось на підставі рішення сесії Забрідської сільської ради народних депутатів від 22.12.1993, так зазначено в державному акті, проте в протоколах засідань сесій Забрідської сільської ради народних депутатів Черняхівського району Житомирської області за 1993 рік рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок гр. ОСОБА_2 не виявлено.
У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду з позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, оскільки іншого позасудового порядку для реалізації його права на спадщину після смерті батька не має.
Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.
В матеріалах справи міститься заява представника позивача від 03.08.2026 про розгляд справи без її участі (а.с. 91).
Відповідач про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, що підтверджується поштовим повідомленням ( а.с. 98) однак в судове засідання не з`явилась.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Зважаючи на подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України.
Таким чином з урахуванням положень ст. ст. 178, 211 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд уважає, що матеріали справи містять достатньо даних і доказів для вирішення справи по суті за відсутності сторін.
В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
У судовому засіданні від 25.08.2026 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Забріддя Черняхівського району Житомирської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 20.12.2001 (а.с.16).
За відомостями позивача, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок загальною площею 86,3 м^2 відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальній) житловий будинок що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-20).
Також, за відомостями позивача до складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до рішення ХУ сесії ХХІ від 30.11.1993 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки, за списком №3 ОСОБА_4 передано присадибну ділянку 0,25 га ( а.с. 37).
Наявність родинних відносин між позивачем та його батьком - ОСОБА_4 - підтверджується повторним свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_4 , що видано Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 39).
Згідно листа № 332 від 01.06.2026 Високівської сільської ради Житомирського району Житомирської області зазначено, що згідно із записом в погосподарській книзі за особовим рахунком № 03_0071_1 Високівської (Забрідської) сільської ради за 1976-2025 роки, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , являвся власником одного цілого житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22)
Згідно із записом в погосподарській книзі за особовим рахунком № 03_0071 1 Високівської (Забрідської) сільської ради за 1976-2025 роки гр. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , була передана у користування земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без документального оформлення речового права ( а.с. 22).
Факт володіння ОСОБА_4 на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 встановлено рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.08.2010 у справі № 2-о-46/2010 р. (а.с.23).
Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 29.04.2026 у справі № 2-о-46/2010, провадження № 2-во/293/5/26, виправлено описку у вищезазначеному рішенні суду, де в частині зазначення дати смерті ОСОБА_4 зазначено вірну дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25).
Однак згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.06.2026, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відомості з Державного реєстру речових прав, відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно - відсутні (а.с.40).
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 164/2003 від 15.12.2001 що заведена до майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що позивач звернувся із завою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. ( а.с. 63)
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 164/2003 від 15.12.2001, що заведена до майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що відповідач звернувся із завою до державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини ( а.с. 65 /зворотна сторона/).
Згідно постанови Черняхівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 332/02-31 від 19.05.2026 спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину після смерті батька за заявою про прийняття спадщини за № 221 від 16.07.2003. ( а.с. 41).
З постанови Черняхівської державної нотаріальної контори вбачається, що нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 не може бути вчинено у зв`язку з тим, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_2 , а не за ОСОБА_4 (а.с. 41).
Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 11-12 № 000107 від 16.08.2002, ОСОБА_2 , яка мешкає в с. Забріддя Черняхівського району Житомирської області, на підставі рішення сесії Забрідської сільської ради народних депутатів від 22.12.1993 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,7386 га в межах згідно з планом. Зазначено, що земельна ділянка розташована на території с. Забріддя Забрідської сільської ради по АДРЕСА_1 . Землю передано для обслуговування житлового будинку - 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,4886 га (а.с. 26).
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.12.2016, земельна ділянка за кадастровим номером № 1825684001:08:002:0065, площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації земельної ділянки - 07.12.2016, на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с. 27-28).
Відповідно до Рішення Забрідської сільської Ради народних депутатів Черняхівського району Житомирської області XV сесії XXI скликання від 22 грудня 1993 про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок, відповідно до якого передано безплатно у приватну власність земельні ділянки, що були раніше надані громадянам у межах населених пунктів у розмірах згідно з додатком, який містить список громадян, яким передаються земельні ділянки у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), в тому числі ОСОБА_4 , площа земельної ділянки 1,19 га, в тому числі: присадибна ділянка - 0,25 га, для ведення підсобного господарства - 0,44 га. у користування - 0,50 га (а.с.37).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 15.07.1972 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є батьками позивача, 15.07.1972, уклали шлюб, актовий запис № 13 (а.с. 38).
Із листа Архівного відділу Житомирської районної державної адміністрації від 27.05.2026 вих. № 07-08/15, вбачається, що в протоколах засідань сесій Забрідської сільської ради народних депутатів Черняхівського району Житомирської області за 1993 рік рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок гр. ОСОБА_2 не виявлено (а.с.36).
Для захисту своїх спадкових прав відповідач звернувся до суду з позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.
Відповідач фактично до позову не заперечила.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Предметом даного спору є витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , до спадкових правовідносин підлягає застосуванню законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Такий підхід відповідає пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з яким до спадщини, що відкрилася до 01.01.2004, застосовується чинне на той час законодавство.
За ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги у рівних частках були діти, дружина та батьки померлого.
Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК УРСР визначала, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття; такі дії мали бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець мав право протягом шести місяців з дня відкриття спадщини відмовитися від спадщини, у тому числі на користь іншого спадкоємця, закликаного до спадкоємства за законом або за заповітом.
Згідно п. «г» ч. 1ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно з положеннями ст. 101 ЦК УРСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.
Згідно із ч. 1 ст. 6 ЗК УРСР (1990) (чинного на час передачі у власність земельної ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель у розмірах згідно з ст. 67 ЗК України 1990 року.
Статтею 17 ЗК УРСР (від 18.12.1990) встановлено, що передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.
Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема для ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу (не більше 0,6 га); будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), згідно зі ст.67 цього Кодексу (у сільських населених пунктах не більше 0,25 га).
За положеннями статті 2 ЦК України земельні відносини регулюються земельним законодавством.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Земельні ділянки, є об`єктами права приватної власності (пункт 1 статті 13 ЗУ «Про власність»). Земельною ділянкою як об`єктом, цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України 2001 року).
Частина перша статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку набуття у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, у такого набувача право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс 16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.
Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу PCP і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 1 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.
Приймаючи до уваги, що норма ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 року), яка була чинною на момент прийняття рішення, в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, тобто фактично за своїм змістом, предметом регулювання та правовими наслідками є аналогічною із чинною нині нормою ст. 120 ЗК України (в редакції 2001 року, чинній на час видачі державного акту ) та ст. 377 ЦК України (редакції 2003 року), тому вважаємо, що наведений вище правовий висновок щодо єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта нерухомості є справедливим і для правовідносин, які виникли свого часу внаслідок набуття спадкодавцем - ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно відомостей з погосподарської книги.
Судом встановлено, що на момент передачі відповідачу (22.12.1993) у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (хоча саме рішення сесії відсутнє), спадкодавець - батько позивача був власником вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та власником земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку на підставі рішення сесії Забрідської сільської ради народних депутатів від 30.11.1993, відповідач отримала дану земельну ділянку без належних правових підстав.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Спадкодавець ОСОБА_4 на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, набув право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), з метою, передбаченою законом для обслуговування житлового будинку, яким він володів, та це право власності не припинилося з його смертю та входить до складу спадкової маси після його смерті.
Позивач, в свою чергу, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, має право звернутись до суду з вимогою про визнання права власності за ним в порядку спадкування на земельну ділянку, призначену для обслуговування даного житлового будинку, що також належала спадкодавцю.
Однак, зважаючи на те, що на момент передачі відповідачу (22.12.1993) у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (хоча саме рішення сесії відсутнє), спадкодавець - батько позивача був власником вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та власником земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку на підставі рішення сесії Забрідської сільської ради народних депутатів від 30.11.1993, відповідач отримала дану земельну ділянку без належних правових підстав.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової, підстави заволоділа ним.
Щодо ефективного способу захисту порушених прав позивача, то відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 по справі №200/606/18 за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.
Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна із чужого незаконного володіння
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/21 10/15-ц, провадження № 14-247цс18.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.
Розподіл судових витрат
Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284,354,355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ: 
1. Позов задовольнити.
2. Витребувати земельну ділянку кадастровий номер 1825684001:08:002:0065, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з незаконного володіння ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 
3. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
4. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий номер 1825684001:08:002:0065, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.
Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Повне рішення складено: 02.09.2026
Суддя | Людмила ЛОСЬ