ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

КОПІЯ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Єдиний унікальний номер судової справи №678/757/26
Номер провадження №2-678-454/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2026 року        селище Летичів 

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого - судді      Ходоровського І.Б., 
за участю секретаря судового засідання   Козка Л.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в селищі Летичів, у відсутність учасників справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, за наявними у справі матеріалами, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, 

ВСТАНОВИВ: 

ОПИСОВА ЧАСТИНА 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 

1. 14 травня 2026 року до суду надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Козарем М.В., за змістом якої 11 вересня 2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, від шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З січня 2026 року сторони припинили подружні стосунки і кожен з них живе своїм життям, тому їх подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. 
Відповідач не цікавиться життям позивача, а вона - його життям, спільне господарство не ведуть і кожен має свій окремий бюджет. 
Позивач зрозуміла, що у них різні характери, відсутнє взаєморозуміння і взаємодопомога, вони втратили спільні інтереси, у них відсутнє бачення їх спільного майбутнього. 
Наміру примирення та збереження шлюбу позивач не має, це є неможливим. 
Спір про майно наразі у сторін відсутній. 
За цих обставин позивач просить суд шлюб розірвати, дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею, як матір`ю дітей. 
2. Діти проживають разом з позивачем, а відповідач припинив надавати їй фінансову допомогу на їх утримання, тобто самоусунувся від фінансового забезпечення дітей, уникає розмов про це та зазначає, що саме позивач має самостійно себе і дітей утримувати, однак позивач перебуває у декретній відпустці після народження другої дитини. 
Відповідач працює офіційно, має регулярний добрий дохід, його стан здоров`я відмінний, матеріальне становище добре, тому стягнення з нього в судовому порядку аліментів забезпечить нормальний розвиток дітей, трохи мінімізує витрати позивача на утримання та дозволить забезпечувати дітей здоровим харчуванням, необхідним одягом та речами, гігієнічними засобами, іграшками, участі у заходах, спрямованих на їх духовний, інтелектуальний та фізичний розвиток. 
За цих обставин позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь: 
аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття; 
аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення молодшою дитиною трьох років. 

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 

3. 14 травня 2026 року до суду надійшла вказана позовна заява. 
4. 19 травня 2026 року надійшли відомості про реєстрацію місця проживання відповідача. 
5. 20 травня 2026 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Згідно позовної заяви представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Козар М.В. просить суд розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. 
7. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений неодноразово належним чином згідно ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 

ІV. МОТИВИ СУДУ

а) щодо розірвання шлюбу

8. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. 
9. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). 
Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. 
В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ч. 1). Якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються (ч. 2). 
Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). 
У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. 
Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
10. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
11. Так, 11 вересня 2021 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини - ОСОБА_6 . 
12. Із позовної заяви вбачається, що позивач і відповідач припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не мають спільного бюджету, примирення між ними неможливе, це свідчить про те, що їх сім`я розпалась, шлюб має формальний характер. 
Враховуючи зазначене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб сторін необхідно розірвати. 

б) щодо залишення дітей проживати разом з матір`ю після розірвання шлюбу 

13. В силу ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
14. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
15. 15 січня 2020 року Верховний Суд у постанові у справі №200/952/18 зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. 
16. 22 грудня 2021 року Верховний Суд у постанові у справі №339/143/20 зазначив, що між сторонами на момент розгляду справи був відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Зазначення у резолютивній частині рішення суду такого - малолітнього сина залишити на проживання з матір`ю, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю. 
17. Так, між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 , як батьками двох малолітніх дітей, на даний час спір щодо місця проживання їх спільних дітей, відсутній про що представник позивача проінформував суд 10 червня 2026 року у додатково поданій заяві, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. 
18. Отже, спільних двох малолітніх дітей сторін необхідно після розірвання шлюбу залишити проживати разом із матір`ю. 
19. Враховуючи зазначені вище правові позиції Верховного Суду у справах №200/952/18, №339/143/20, зазначення у резолютивній частині судового рішення у даній справі відомостей про залишення двох малолітніх дітей після розірвання шлюбу проживати з матір`ю не свідчить про те, що суд вирішує позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатує з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання, адже, як зазначає позивач ОСОБА_1 , після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_2 їх малолітні діти залишилися проживати разом з нею. 
20. Суд зважає, що відповідач ОСОБА_2 не подав до суду будь-яких заперечень проти залишення малолітніх дітей проживати разом з матір`ю, не надав й доказів, що місцем проживання дітей після припинення фактичних шлюбних відносин подружжя є місце проживання його, як батька, 
21. З метою забезпечення рівних прав сторін суд роз`яснює їм, що у разі спору порядок вирішення питання про визначення місця проживання дітей чітко передбачений законом. 

в) щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей 

22. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
23. У Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1 і ч. 2 ст. 27).
24. Як зазначено у Законі України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8). Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. (ст. 11). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12). 
25. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). 
Одним із основних прав дитини є право на утримання.
За змістом ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як зазначено у ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2). 
В силу ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2). Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5). 
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 
26. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (абз. 1). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3). 
27. У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2817 гривень; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. 
Зміст ч. 2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» свідчить про те, що з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року: 
мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років не може бути меншим, ніж 1408,50 грн. (2817,00 * 50%), а у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів - мінімальний рекомендований розмір аліментів становить 2817,00 грн.;
мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 1756,00 грн. (3512,00 * 50%), а у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів - мінімальний рекомендований розмір аліментів становить 3512,00 грн.
28. За приписами ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ч. 1). Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків (абз. 2 ч. 2).
29. Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Варшава, Польща, народився ОСОБА_3 , його батьками є ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . 
30. ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Варшава, Польща, народилася ОСОБА_4 , її батьками є ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
31. Тобто, у шлюбі в сторін народилося двоє дітей, які в силу ст. 6 СК України є малолітніми. 
Позивач у позовній заяві стверджує, що спільні діти знаходяться лише на її утриманні, а відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей. 
Такі аргументи позивача відповідачем жодним чином не спростовані, адже будь-які докази протилежного на адресу суду не надходили. 
Відповідач є особою працездатного віку, матеріали справи не містять доказів того, що він не може сплачувати аліменти в силу певних обставин (стан здоров`я, догляд за непрацездатним членом сім`ї, наявність на утриманні інших дітей, тощо), тому суд приходить до висновку, що він буде спроможний сплачувати аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначені у ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України - для видачі судового наказу про стягнення аліментів. 
Проте, вказаний розмір аліментів є також орієнтиром для суду при розгляді справ даної категорії у позовному провадженні. 
Таким чином, розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача на свою користь позивач на утримання двох малолітніх дітей, відповідає визначеному законодавцем. 
32. Враховуючи зазначене, такі позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 

г) щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку

33. Законодавець у ст. 75 СК України визначив, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч. 1). Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч. 2). 
В силу ч. 1 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. 
Згідно ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч. 2). Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (ч. 3).
Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Законодавець у ст. 80 СК України визначив, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 1). Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення (ч. 2). Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч. 3).
Як зазначено у ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2). Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4). Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч. 6).
Аналіз наведених положень СК України свідчить про те, що для призначення судом утримання матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище матері, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу матері. 
34. Із позовної заяви випливає, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто позивач позбавлена можливості працювати і отримувати дохід, необхідний для задоволення власних побутових потреб, молодша дитина проживає разом із нею (згідно позовної заяви у позивача і відповідача різні адреси), тому, на переконання суду, відповідач ОСОБА_2 спроможний буде сплачувати й аліменти на утримання позивача, як дружини (шлюб хоча розривається даним рішенням суду, однак таке судове рішення набере законної сили у визначений законом строк), у розмірі однієї чверті - до ІНФОРМАЦІЯ_4, дати досягнення ОСОБА_4 трьох років . 
При цьому, відповідач не надав суду доказів неможливості сплачувати такі аліменти. 

V. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 

35. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог, водночас, відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. 

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

36. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з тим, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача. 
37. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів, тому враховуючи вимоги ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір за інші дві позовні вимоги підлягає стягненню з відповідача на користь держави - в розмірі 2662,40 грн. (1331,20 * 2). 

VІІ. ЩОДО НЕГАЙНОГО ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ СУДУ 

38. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 
На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць. 

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10-13, 42-43, 48-49, 76-83, 89, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 351-352, 354-355 ЦПК України,

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. 
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_9 , який зареєстрований Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Снельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №156 від 11 вересня 2021 року. 
Дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу залишити проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 . 
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - з 14 травня 2026 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як матері, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи від дня пред`явлення позову - з 14 травня 2026 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1331,20 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Летичівським районним судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 08 липня 2026 року.

УЧАСНИКИ СПРАВИ: 

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , електронна пошта і електронний кабінет - відсутні. 

ПРЕДСТАВНИК: адвокат Козар Михайло Володимирович, місцезнаходження: просп. Свободи, буд. 34, оф. 19А м. Ужгород Ужгородського району Закарпатської області, поштовий індекс 88018, поштова адреса: а/с 34, м. Ужгород, поштовий індекс 88018, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , електронна пошта:      ІНФОРМАЦІЯ_6 , наявний електронний кабінет. 

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м. Летичів Хмельницької області, зареєстрований по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , засоби зв`язку невідомі, електронна пошта і електронний кабінет - відсутні. 

Суддя      підпис    Ходоровський І.Б. 

Суддя           Ходоровський І.Б.