Номер провадження: 22-ц/813/2746/26 
Справа № 523/6689/24
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Вадовська Л.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Кисельова В.К. 07 квітня 2025 року у м. Одеса, –

встановила:

У квітні 2024 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено наступні кредитні договори: 13.01.2020 року - кредитний договір №2001522921201, за яким позичальнику видано кредит у сумі 46507 грн.; 10.10.2022 року - кредитний договір №1010615605, за яким позичальнику надано кредит в сумі 56033,22 грн.
Однак, відповідач не виконував свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2024 року складала:
1) По кредитному договору від 13.01.2020 року № 2001522921201 — в сумі 83138.20 грн., з яких: 46273,31 грн. – заборгованість за кредитом; 36864,89 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією
2) По кредитному договору від 10.10.2022 року № 1010615605 — в сумі 67301,44 грн., з яких: 56033,22 грн. – заборгованість за кредитом; 7,34 грн. – заборгованість процентами; 11260,88 грн. – заборгованість за комісією.
Тобто, загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам склала 150439,64 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.
АТ «Перший Український Міжнародний Банк» направляло письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість ОСОБА_1 погашена не була.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.04.2025 року позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість:
1) По кредитному договору від 13.01.2020 року № 2001522921201 — в сумі 83138,20 грн., з яких: 46273,31 грн. – заборгованість за кредитом; 36864,89 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією
2) По кредитному договору від 10.10.2022 року № 1010615605 — в сумі 67301,44 грн., з яких: 56033,22 грн. – заборгованість за кредитом; 7,34 грн. – заборгованість процентами; 11260,88 грн. – заборгованість за комісією.
А всього суму у розмірі 150439,64 грн.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитами, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Відтак, на думку апелянта, встановлення сторонами договору розміру відсотків, що становить 36864,89 грн., є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Сторони про розгляд справи на 09.06.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Враховуючи, що оскільки в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, то колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами часткового для скасування судового рішення та ухвалення у відповідній частині нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Як вбачається з матеріалів справи, між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 13.01.2020 року було укладено кредитний договір №2001522921201, у формі заявки на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 46507 грн.
Крім того, 10.10.2022 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1010615605 у формі заявки на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, за яким позичальнику надано кредит у сумі 56033,22 грн.
Відповідно правил, встановлених у публічній пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти, своєчасно та в повному обсязі оплачувати Банку вартість послуг, які надані Банком за Договором та інші платежі, відповідно до умов Договору та встановлених Тарифів, сплачувати Заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим Договором.
Відповідач не виконував свої кредитні зобов`язання належним чином, що не заперечувалось останнім. 
Станом на 01.02.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем складала:
1) По кредитному договору від 13.01.2020 року № 2001522921201 — в сумі 83138,20 грн., з яких: 46273,31 грн. – заборгованість за кредитом; 36864,89 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією
2) По кредитному договору від 10.10.2022 року № 1010615605 — в сумі 67301,44 грн., з яких: 56033,22 грн. – заборгованість за кредитом; 7,34 грн. – заборгованість процентами; 11260,88 грн. – заборгованість за комісією.
Таким чином, загальна сума заборгованості по вищевказаними кредитними договорами становила 150439,64 грн.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Таким чином, невиконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань призвело до порушень умов Договору, що мало наслідком виникнення у Банку права вимагати повернення суми кредитних коштів, що передбачено нормами ч. 2 ст. 1054 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 наголосила, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.
У даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що обидва Договори кредиту підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору від 13.01.2020 року № 2001522921201 не заявляв додаткових вимог щодо умов договору в частині нарахування відсотків за договором; не оспорював кредитні договори в частині або в цілому; Банк надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитних договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитні договори містять інформацію щодо загальної вартості кредитів та графіки їх погашення.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що зазначені вище кредитний договір від 13.01.2020 року № 2001522921201 та кредитний договір від 10.10.2022 року № 1010615605 підписані ОСОБА_1 , наявність якого разом з підписом Банку підтверджує волю сторін, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, колегія суддів вважає доведеним факт того, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договорів цілком розумів, та своїм підписом письмово підтвердив та погодився із тим, що сторони договорів діяли свідомо, були вільні в укладенні таких договорів, вільні у виборі контрагента та умов договорів.
ОСОБА_1 не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів у розмірі заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.
Вказані обставини у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав позичальника на укладення договору позики від 13.01.2020 року № 2001522921201 на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 13.01.2020 № 2001522921201 — в сумі 83138,20 грн., з яких: 46273,31 грн. – заборгованість за кредитом; 36864,89 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією.
Однак, що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.10.2022 року № 1010615605, то вони, на думку суду апеляційної інстанції, підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості в загальній сумі 56040,56 грн., з яких: 56033,22 грн. – заборгованість за кредитом; 7,34 грн. – заборгованість процентами.
Щодо позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 11260,88 грн.
Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 10.10.2022 року № 1010615605, що укладений між сторонами, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надало позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
У постанові Верховного Суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 зроблено наступний правовий висновок:
10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів враховує, що у даному випадку у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія за управління кредиту.
Враховуючи, що Банком не зазначено та не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 11260,88 грн., є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 755/11636/21, від 08.02.2023 року у справі № 168/349/20.
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення 11260,88 грн. комісії за надання кредиту є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскільки суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам по справі в частині вимог позову про стягнення заборгованості за комісією, неправильно визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює, то рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07.04.2025 року підлягає скасуванню в частині задоволення вказаних позовних вимог із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у їх задоволенні.
Крім того, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення загальної суми заборгованості, із зазначенням, що така сума складає 139178,76 грн. 
В іншій частині судове рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2025 року – скасувати в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за кредитним договором від 10.10.2022 року № 1010615605 в сумі 11260,88 гривень.
Постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення з заборгованості за комісією за кредитним договором від 10.10.2022 року № 1010615605 в сумі 11260,88 гривень.
Абази другий, третій, четвертий, п`ятий резолютивної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2025 року викласти у наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,   АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829; вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070) заборгованість:
по кредитному договору від 13.01.2020 року № 2001522921201 – 83138,20 (вісімдесят три тисячі сто тридцять вісім гривень 20 копійок) грн., з яких: 46273,31 грн. – заборгованість за кредитом; 36864,89 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією;
по кредитному договору від 10.10.2022 року № 1010615605- 56040,56 (п`ятдесят шість тисяч сорок гривень 56 копійок) грн., з яких: 56033,22 грн. – заборгованість за кредитом; 7,34 грн. – заборгованість процентами, 
а всього суму у розмірі 139178,76 (сто тридцять дев`ять тисяч сто сімдесят вісім гривень 76 копійок) гривень.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 23 липня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе