Дата документу 03.08.2026 | Справа № 554/16528/25
| Провадження № 2-о/554/86/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2026 року місто Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: головуючого судді – Бугрія В.М., за участю секретаря – Мазніченко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою адвоката Панченко Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Мирноградська міська військова адміністрація, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Медвєдєва Валентина Іванівна про встановлення факту що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на час відкриття спадщини, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 , за однією адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтуванні позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.
У встановлений законом строк ОСОБА_1 не звернулась до органів нотаріату з приводу оформлення спадкових прав, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки разом зі своєю мамою проживала та була зареєстрована як ВПО з 08.04.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , а з 10.09.2024 року разом були зареєстровані як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 є зареєстрованою за однією адресою з померлою, весь час з нею проживала та проживала зі спадкодавцем на момент її смерті, тому в силу ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину, а тому подавати заяву про прийняття спадщини їй не потрібно протягом 6 місяців з дня смерті її матері.
Враховуючи отриману інформацію під час консультації, позивач звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої Валентини Іванівни 07 листопада 2025 року, тобто через один рік та півтора місяці, після смерті своєї матері із заявою про відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва на спадщину.
Згідно постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої Валентини Іванівни № 405/02-31 від 07.11.2025р. зазначено, що ОСОБА_1 звернулась із проханням відкрити спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована: АДРЕСА_3 (стара адреса: АДРЕСА_3 ).
Згідно інформаційної довідки спадкового реєстру № 83172047 від 07.11.2025р. спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилась.
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07.11.2025р. № 00054629740 спадкодавець ОСОБА_2 , на момент смерті була зареєстрована: АДРЕСА_3 , а місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 . У довідці від 10.09.2024 № 1603-55003441119, згідно якої ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .
Таким чином в постанові нотаріус дійшов висновку, що у зв`язку із тим, що спадкоємець ОСОБА_1 була зареєстрована на дату смерті її матері за адресою: АДРЕСА_5 , на час відкриття спадщини після померлої матері ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та вчасно не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, встановити факт постійного проживання зі спадкоємцем нотаріусу не вдалося можливим, тому позивачу відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. 
Ухвалою від 27.11.2025 року провадження по цивільній справі про встановлення факту відкрито, призначено судовий розгляд справи.
У судове засідання заявник та його представник не з`явилися, надавши суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, наполягали на задоволенні заяви. 
Заінтересовані особи в судове засідання не з?явилися, надали заяви про розгляд справи без участі. 
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи із наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 315 КК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.
У встановлений законом строк ОСОБА_1 не звернулась до органів нотаріату з приводу оформлення спадкових прав, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки разом зі своєю мамою проживала та була зареєстрована як ВПО з 08.04.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , а з 10.09.2024 року разом були зареєстровані як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 є зареєстрованою за однією адресою з померлою, весь час з нею проживала та проживала зі спадкодавцем на момент її смерті, тому в силу ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину, а тому подавати заяву про прийняття спадщини їй не потрібно протягом 6 місяців з дня смерті її матері.
Враховуючи отриману інформацію під час консультації, позивач звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої Валентини Іванівни 07 листопада 2025 року, тобто через один рік та півтора місяці, після смерті свої матері із заявою про відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва на спадщину.
Згідно постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої Валентини Іванівни № 405/02-31 від 07.11.2025р. зазначено, що ОСОБА_1 звернулась із проханням відкрити спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована: АДРЕСА_3 (стара адреса: АДРЕСА_3 ).
Згідно інформаційної довідки спадкового реєстру № 83172047 від 07.11.2025р. спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилась.
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07.11.2025р. № 00054629740 спадкодавець ОСОБА_2 , на момент смерті була зареєстрована: АДРЕСА_3 , а місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 . У довідці від 10.09.2024 № 1603-55003441119, згідно якої ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .
Таким чином в постанові нотаріус дійшов висновку, що у зв`язку із тим, що спадкоємець ОСОБА_1 була зареєстрована на дату смерті її матері за адресою: АДРЕСА_5 , на час відкриття спадщини після померлої матері ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та вчасно не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, встановити факт постійного проживання зі спадкоємцем нотаріусу не вдалося можливим, тому позивачу відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. 
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт родинних відносин, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. 
Слід зазначити, що ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована в порядку визначеному ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою: АДРЕСА_5 , а її мама була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проте, коли ОСОБА_1 , її донька та мама виїхали у березні 2022 року з м. Мирноград Покровського району, то спочатку вони виїхали до Івано-франківської області, проживали всі разом та були зареєстровані з 08.04.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 . Коли переїхали вже вдруге до міста Полтави, то з 04.08.2024 року разом проживали, а з 10.09.2024 року зареєстровані як ВПО, за адресою: АДРЕСА_1 .
Слід зазначити, що мама ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не могла проживати самостійно, так як потребувала догляду постійного через перенесений ішемічний інсульт 18.12.2022 року, 24.06.2024 року та 03.09.2024 року, потребувала спостереження у психіатра (виписки з медичної карти стаціонарного хворого надаються).
ОСОБА_2 була піддана кремації на замовлення її доньки у м. Харків та похована в Івано-Франківській області.
Із роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).
На підставі викладеного, суд вважає встановленим факт, що має юридичне значення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :
Заяву адвоката Панченко Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Мирноградська міська військова адміністрація, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Медвєдєва Валентина Іванівна про встановлення факту що має юридичне значення – задовольнити. 
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на час відкриття спадщини, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 , за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників, які брали участь у справі: 
Заявник: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Заінтересовані особи:
Мирноградська міська військова адміністрація, ЄДРПОУ 44670895, адреса: 85323, Донецька область, Покровський район, м. Мирноград, вул. Центральна, 9.     Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Медвєдєва Валентина Іванівна, адреса: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 49.
Суддя В.М. Бугрій