ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2026 року справа №200/5439/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г. суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025р. у справі № 200/5439/25 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення індексації-різниці грошового забезпечення за період з 09.01.2019 до 29.08.2021 відповідно до абзацу 6 пункту 4, абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення (поточну) індексації-різниці грошового забезпечення за період з 09.01.2019 до 29.08.2021 відповідно до абзацу 6 пункту 4, абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати в повному розмірі індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.01.2019 по 29.08.2021 включно.
Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 1519,52 грн. за місяць за період з 09 січня 2019 року по 29 серпня 2021 року (включно) відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 та з урахуванням вже виплачених сум.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів зазначає, що в період підвищення доходу ОСОБА_1 в березні 2018 року, останній проходив військову службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_4 ), який відповідно і визначав розмір підвищення доходу, що відбулось у березні 2018 року та приймав рішення про наявність чи відсутність підстав для нарахування індексації-різниці грошового забезпечення позивача.
На момент підвищення тарифних ставок в березні 2018 року позивач не проходив військову службу у відповідача та не отримував доходу, а отже в даних спірних правовідносинах військова частина НОМЕР_1 не могла розрахувати розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) та дослідити перевищення розміру підвищення доходу (А) суми можливої індексації (Б), оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року має обчислюватись виходячи з суми грошового забезпечення позивача (включно зі всіма складовими грошового забезпечення, які не мають разового характеру), яке в лютому та березні 2018 року військовою частиною НОМЕР_1 йому не нараховувалось і не виплачувалось.
Нарахована позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 4169,25 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року. В свою чергу, нарахована позивачу до виплати у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 69,49 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року.
Крім того, строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору визначається спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України – та становить один місяць.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України з електронним безконтактним носієм у вигляді ID картки № НОМЕР_5 виданим 24.09.2019 року, орган що видав 1439.
Судом встановлено, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: військового квитка серії НОМЕР_6 виданим 05.10.2021 року; довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 року та не заперечується учасниками справи, що позивач у спірний період з 09.01.2019 по 29.08.2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був виключений зі списків особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2021 року №529-ОС – 29.08.2021 року.
Судом також встановлено, що позивач відповідно до наявних в матеріалах справи доказів до проходження військової служби з 09.01.2019 року у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ), проходив військову службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_4 ).
Відповідач у своєму відзиві зазначив: - «Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення Позивача за період проходження ним військової служби з 09.01.2019 по 29.08.2021 у військовій частині НОМЕР_1 проводилось на підставі інформації, яка містилась в грошовому атестаті та інших визначених документах з попереднього місця проходження служби. НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) не міг приймати рішення щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації-різниці Позивачу, так як останній в період підвищення його доходу, яке відбулось у березні 2018 року, не перебував на фінансовому забезпеченні даної військової частини.».
З наданих відповідачем архівних відомостей грошового забезпечення позивача за період з 09.01.2019 по 29.08.2021 року судом було встановлено, що позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у наступному розмірі: з січня 2019 по лютий 2019 року – 71,08 грн. за місяць; з березня 2019 по червень 2019 року (включно) – 134,47 грн.; з липня 2019 по жовтень 2019 року (включно) – 0,00 грн.; листопад 2019 року – 1033,60 грн.; грудень 2019 року – 216,51 грн.; з січня 2020 по червень 2020 року (включно) – 216,51грн.; липень 2020 та серпень 2020 року – 226,29 грн.; з вересня 2020 по листопад 2020 року (включно) – 0,00 грн.; грудень 2020 року – 912,68 грн.; з січня 2021 по березень 2021 року (включно) – 331,42 грн.; з квітня 2021 по червень 2021 року (включно) – 415,41 грн.; липень та серпень 2021 року – 540,03 грн. Вересень 2021 року – 20872,82 грн.
У відповідності до зазначеного відповідачем у його відзиві на позов: - «Згідно з довідкою-розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , у вересні 2021 року на підставі інформації наданої військовою частиною НОМЕР_4 Позивачу була виплачена заборгованість індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2015 по 28.02.2018 у сумі 20907,66 грн., що також відображено в архівній відомості до особистої картки грошового забезпечення за 2021 рік, які долучаються.».
З урахуванням наведеного, сума, яка зазначена у відомості за вересень 2021 року це сплачена заборгованість з індексації грошового забезпечення за період проходження служби позивача у військовій частині НОМЕР_4 з 01.06.2015 по 28.02.2018 року.
Вищезазначене нарахування та виплата відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2019 по 29.08.2021 року наданої відповідачем від 06.08.2025 року №1210.

При вирішенні справи суд виходить з наступного. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” № 1282-ХІІ (далі – Закон № 1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст. 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078).
Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
З викладеного вище виходить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації, посилання на відсутність фінансування у відповідача є необґрунтованою.
В рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2004 від 17 березня 2004 року по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 21 листопада 2019 року у справі №815/5547/17, від 05 лютого 2020 року по справі № 825/565/17.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції констатує, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період служби свідчить про порушення відповідачем вимог Закону від № 1282-XII та Порядку № 1078.
Стосовно позовних вимог щодо врахування абзаців 4-6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача в період з 09 січня 2019 року по 29 серпня 2021 року, суд зазначає наступне.
Так, з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Ураховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивачки отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
Оскільки 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_2 за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Так, суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивачки в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачці індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21 з подібними правовідносинами.
Таким чином, необхідною умовою для отримання позивачем індексації-різниці є встановлення різниці між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу позивача у березні 2018 року.

Суд першої інстанції визначив, що розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року становив 11 118,00 грн., ця сума складається: посадовий оклад – 1050,00 грн.; оклад за військовим званням – 120,00 грн.; надбавка за вислугу років – 292,50 грн.; надбавка за ВОВЗ – 1023,75 грн.; надбавка за ОУС з ризиком – 157,50 грн.; надбавка за таємність – 105,00 грн.; премія – 4200,00 грн.; винагорода 2016 – 4169,25 грн.
Розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року становив 14 061,63 грн., ця сума складається: посадовий оклад – 4510,00 грн.; оклад за військовим званням – 1270,00 грн.; вислуга років – 2023,00 грн.; надбавка за таємність – 451,00 грн.; премія – 2796,20 грн.; винагорода 2016 – 69,49 грн.; компенсація за житло – 541,94 грн.; компенсація за житло – 2400,00 грн.
Отже, різниця становить 14 061,63 – 11 118,00 = 2943,63 грн.
Проте, такі висновки є помилковими.

Згідно із пунктом 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи у лютому 2018 року позивачем отримано грошове забезпечення у сумі 11 118,00 грн, у тому числі:
посадовий оклад – 1050,00 грн,
оклад за військове звання – 120,00 грн,
надбавка за вислугу років – 292,50 грн,
надбавка ВОВЗ – 1023,75 грн,
надбавка за ОУС з ризиком – 157,50 грн,
надбавка за таємність – 105,00 грн,
преміювання – 4200,00 грн,
винагорода 2016 – 4169,25 грн.

У березні 2018 року позивач отримав грошове забезпечення в сумі 14061,63 грн, у тому числі:
посадовий оклад – 4510,00 грн,
оклад за військове звання – 1270,00 грн,
вислуга років – 2023,00 грн,
надбавка за таємність – 451,00 грн,
преміювання – 2796,20 грн,
винагорода 2016 – 69,49 грн.
компенсація за житло – 541,94 грн,
компенсація за житло – 2400,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.
Постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (втратила чинність 01.03.2018) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до пункту 2 зазначеної постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються, зокрема, Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 6 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.3016 року № 73 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.
Таким чином, нарахована до виплати позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода по постанові КМУ 889 у розмірі 4169,25 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року. 
В свою чергу, нарахована позивачу до виплати у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода по постанові КМУ 889 в розмірі 69,49 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року.

Також суд першої інстанції визначив, що позивач, починаючи отримувати компенсацію за житло у березні 2018 року у сумах – 541,94 грн. та 2400,00 грн., продовжує отримувати ці виплати впродовж 2018 року. Цим підтверджується, що ці виплати не мали разового характеру та при розрахунку індексації-різниці мають бути включені до складу щомісячного грошового забезпечення позивача за березень 2018 року.
Проте, такі висновки є помилковими.
Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 затверджені виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі -Порядок № 450).
Пунктом 1 Порядку № 450 встановлено, що цей Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби: особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 450 особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку, грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: - у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; - в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
В подальшому постановою Уряду від 27.12.2018 № 1160 внесено зміни до Порядку №450 та змінено назву.
Пункти 1 і 2 викладено в такій редакції:
1. Цей Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.
2. Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує:
у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року;
у АДРЕСА_2 та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року;
в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.
При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 450 виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених, зокрема Міноборони на відповідний рік.
Таким чином, нарахована до виплати позивачу у березні 2018 року компенсація за житло – 541,94 грн.; компенсація за житло – 2400,00 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року. 
В свою чергу, нарахована позивачу до виплати у квітні 2018 року компенсація за житло – 2400,00 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за березень 2018 року.
Таким чином, розмір грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року, яке підлягає індексації, з урахуванням складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру, - 9 960,18 грн. (посадовий оклад – 1050,00 грн.; оклад за військовим званням – 120,00 грн.; надбавка за вислугу років – 292,50 грн.; надбавка за ВОВЗ – 1023,75 грн.; надбавка за ОУС з ризиком – 157,50 грн.; надбавка за таємність – 105,00 грн.; премія – 4200,00 грн.; винагорода 2016 – 69,49 грн, компенсація за житло – 541,94 грн.; компенсація за житло – 2400,00 грн.)
Розмір грошового забезпечення позивача за березень 2018 року, яке підлягає індексації, з урахуванням складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру, - 13 450,20 грн. (посадовий оклад – 4510,00 грн.; оклад за військовим званням – 1270,00 грн.; вислуга років – 2023,00 грн.; надбавка за таємність – 451,00 грн.; премія – 2796,20 грн.; винагорода 2016 – 0 грн.; компенсація за житло – 2400,00 грн.).
Таким чином, розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А) становить:
13 450,20 грн – 9 960,18 грн = 3 490,02 грн.
Прожитковий мінімум у березні 2018 року складав 1762,00 грн, а величина приросту індексу споживчих цін - 253,30%.
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 у такому разі склала:
1762,00 грн х 253,30% / 100% = 4463,15 грн.
Відтак, розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року в даному разі є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
На підставі абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації-різниці складає:
4463,15 грн. – 3 490,02 грн. = 973,13 грн.
За таких обставин судом встановлено, що у березні 2018 року підвищення грошового забезпечення позивача не перевищило суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року, тому відповідачі відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 повинні розрахувати позивачу суму індексації-різниці та здійснити її виплату.
Суд погоджується з доводами апелянта, що виплачена позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 4169,25 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року, а у розмірі 69,49 грн. до складу грошового забезпечення за лютий 2018.
Крім того, нарахована до виплати позивачу у березні 2018 року компенсація за житло – 541,94 грн.; компенсація за житло – 2400,00 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року. 
В свою чергу, нарахована позивачу до виплати у квітні 2018 року компенсація за житло – 2400,00 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за березень 2018 року.
Отже, сума індексації грошового забезпечення у фіксованій величині, яка мала бути нарахована та виплачена позивачу, за період з 09 січня 2019 року по 29 серпня 2021 року становить 973,13 грн.

Щодо доводів апелянта, що на момент підвищення тарифних ставок в березні 2018 року позивач не проходив військову службу у відповідача та не отримував доходу, суд зазначає наступне.
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів до проходження військової служби з 09.01.2019 року у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ), позивач проходив військову службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_4 ).
Згідно довідки від 06.08.2025 №3119 позивач у спірний період з 09.01.2019 по 29.08.2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був виключений зі списків особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2021 року №529-ОС – 29.08.2021 року.
Водночас, у межах цієї справи встановлено про наявність у Позивача права на отримання «індексації-різниці» у період з 09 січня 2019 року по 29 серпня 2021 року у фіксованому розмірі, що становить 973,13 на місяць.
Верховний Суд у постановах від 10.04.2024 року по справі № 200/564/23, від 19.02.2025 року по справі № 420/2653/24 виснував, що за змістом абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078 індексація-різниця виплачується до наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення з військової частини.
Аналогічна правова позиція неодноразово була наведена в постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№ 160/15411/23, 420/616/23, 520/6243/22, 200/564/23.
Суд зазначає, що позивач не проходив військову службу саме у відповідача у період лютий та березень 2018 року, але отримував дохід у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_4 ), а отже в спірних правовідносинах можливо розрахувати розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) та дослідити перевищення розміру підвищення доходу (А) суми можливої індексації (Б), оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року має обчислюватись виходячи з суми грошового забезпечення позивача (включно зі всіма складовими грошового забезпечення, які не мають разового характеру), яке в лютому та березні 2018 року йому нараховувалось та виплачувалось.
За змістом абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 Позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указував, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Отже, оскільки в межах цієї справи визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати в повному розмірі індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.01.2019 по 29.08.2021 включно, у фіксованій величині, і Уряд не здійснював чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, то відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078 Позивач має право на отримання «індексації-різниці» у фіксованому розмірі 973,13 грн. в місяць з 09.01.2019 по 29.08.2021 року включно під час служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
Необхідність і умови продовження виплати такої індексації у разі продовження військової служби визначаються нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для нарахування й виплати Позивачу цієї індексації.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2024 року по справі № 200/564/23.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом.
Згідно ч.ч. 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За ч. 2 статті 233 Кодексу законів про працю (в редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 6 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22, від 3 серпня 2023 року у справі №280/6779/22.
З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
За ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суд звертає увагу, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).
Частиною 1 статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
В рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).
Враховуючи гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.
Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності частини 1 статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року №2352-IX, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено процесуальний строк звернення до суду з цим позовом.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025р. у справі № 200/5439/25 – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025р. у справі № 200/5439/25 – змінити, внаслідок чого в його резолютивній частині:
- в абзаці третьому слова і цифри «1519,52 грн. за місяць» замінити словами і цифрами «973,13 за місяць».
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025р. у справі № 200/5439/25 – залишити без змін.
Повний текст постанови складений 07 липня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко