ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7232/26 Справа № 188/503/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів (суддя першої інстанції Місюра К.В.),
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року повернуто позовної заяву позивачу.
Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки він у встановлений судом строк надіслав на адресу суду матеріали на усунення недоліків, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Від відповідачки відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не усунуто недоліки позовної заяви.
Колегія суддів не може погодиться із даним висновком у повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина 1). Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи(частина 2). 
Позовна заява, відповідно до вимог частини 3 статті 175 ЦПК України повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідно до ч.6 зазначеної статті, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів встановлених судовим наказом Лисичанського міського суду Луганської області №415/1160/19 від 05.03.2019 року та відкликати його.
Крім того, позивачем було заявлено клопотання про витребування судового наказу №415/1160/19 від 05.03.2019 року.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 02 березня 2026 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки в матеріалах справи відсутня копія судового наказу, який просить відкликати позивач, не надано доказів стягнення аліментів на день подачі позовної заяви до суду, а також підтвердження щодо продовження строку дії рішення про визнання недієздатною ОСОБА_3 .
На виконання вимог ухвали суду від 02 березня 2026 року позивачем було надано наступні документи: клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатної від 16.02.2026 року, ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 19.02.2026 року, судовий наказ від 25.02.2019 року та супровідний лист, матеріали виконавчого провадження, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року позовну заяву було повернуто через невиконання позивачем її вимог у повному обсязі.
Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків
За змістом наведених норм закону, повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі. Проте, якщо особа на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, подає суду відповідне клопотання щодо зазначених в ухвалі недоліків, воно повинно бути вирішене, з наведенням у процесуальному рішенні відповідних мотивів та висновків щодо такого клопотання. У разі, якщо суд дійде до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, він зобов`язаний продовжити процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви.
Зі змісту оскаржуваної ухвали неможливо встановити, які саме вимоги ухвали позивачем не було усунуто.
Апеляційний суд вважає, позивачем було усунуто вимоги ухвали у повному обсязі.
Вимога суду в ухвалі від 02.03.2026 року щодо надання копії судового наказу була безпідставною, оскільки при подачі позову було надано копію судового наказу у справі №415/1160/19 від 25.02.2019 року, однак, позивачем було вказано дату його видачі 05.03.2019 року з урахування вказаної такої інформації у постанові про відкритті виконавчого провадження №58907367 від 16.04.2019 року (а.с.6).
Вимога в ухвалі надати підтвердження щодо продовження строку дії рішення про визнання недієздатною ОСОБА_3 також безпідставною, оскільки на час подання позовної заяви 26.12.2025 року, рішення районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2024 року про визнання останньої недієздатної, яке набрало законної сили 25 березня 2024 року було чинним до 25 березня 2026 року, а позовна заяву у суді була зареєстрована 26 лютого 2026 року.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не навів належних підстав за для зобов`язання позивача надати цей доказ на стадії відкриття провадження, оскільки, оцінка йому повинна надаватись вже під час розгляду справи по суті у сукупності всіх забраних доказів.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшовши до висновку, що недоліки усунуто не в повному обсязі, мав би продовжити позивачу строк для їх усунення, але безпідставно визнав позов неподаним та повернув.
Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.
У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367-369, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:          О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк