СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2026 року Справа № 480/2507/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/2507/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49000), в якій просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.03.2025 за №184250011075 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 (зі зниженням пенсійного віку), яке прийняте з посиланням на норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах (список №2), у відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 01.03.2025, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка 28.02.2025 досягла 53-річного віку та 12.03.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.03.2025 №184250011075 у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю, на думку пенсійного органу, необхідного пенсійного віку та необхідного пільгового стажу. Позивачка вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом №213-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
Ухвалою суду від 02.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/2507/25, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, залучено до участі у адміністративній справі №480/2507/25 другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м.Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013).
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві проти задоволення позову заперечило. Відповідач послався на положення статті 114 Закону №1058-IV та зазначив, що на дату звернення позивачка досягла 53 років, має страховий стаж та 5 років 9 днів пільгового стажу за Списком №2, у зв`язку з чим, на думку відповідача, не виконані вимоги щодо пенсійного віку та спеціального стажу. Крім того, відповідач послався на дискреційний характер повноважень пенсійного органу та заперечував проти безпосереднього зобов`язання призначити пенсію.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області на виконання ухвали суду надало витребувані матеріали пенсійної справи позивачки.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
12.03.2025 позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За принципом екстериторіальності заяву та додані до неї документи розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням від 19.03.2025 №184250011075 відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено: вік заявниці - 53 роки; страховий стаж - 32 роки 2 місяці 29 днів; стаж роботи за Списком №2 - 5 років 9 днів. При цьому пенсійний орган прямо зазначив, що до розрахунку страхового та пільгового стажу враховано всі періоди роботи згідно з наданими документами.
Отже, у межах цієї справи відсутній спір щодо зарахування конкретних періодів роботи до страхового або пільгового стажу. Предметом судової перевірки є правильність визначення правового режиму призначення пенсії за Списком №2 особі, яка має не менше половини необхідного спеціального стажу, а також відповідного пенсійного віку.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно із пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
У подальшому, Законом № 213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам, з 50 років до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.".
Разом з тим абзацами пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що працівникам, які не мають повного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини такого стажу, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на один рік за кожні два роки такої роботи.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсії за віком на пільгових умовах почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.
При цьому, правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до зазначених законів були повністю ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно із пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до вищенаведеного, суд констатує, що з 23.01.2020 року існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.
Отже, після ухвалення Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 у спірних правовідносинах виникла колізія не лише щодо граничного віку при наявності повного пільгового стажу, а й щодо порядку зменшення пенсійного віку особам, які мають не менше половини необхідного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці. За пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до змін 2015 року для жінок таке зменшення здійснюється від віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, - на один рік за кожні два роки відповідної роботи. Натомість Закон №1058-IV пов`язує аналогічне зменшення з пенсійним віком, установленим статтею 26 цього Закону. Саме вибір правової норми, яка підлягає застосуванню, є визначальним для вирішення цієї справи.
Водночас, Закон України від 03.10.2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся.
Згідно із частиною першою статті 92 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон № 2136-VIII) юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.
Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).
З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.
Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справ та вимог статті 151-2 Конституції України.
Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.
Також у пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення (тобто з 23 січня 2020 року).
У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону "Про Конституційний Суд України" з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності.
У третьому пункті Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.
Таким чином, Конституційний Суд в Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.
Суд наголошує, що припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України.
Водночас, у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідачів.
Отже, відповідно до вищевикладеного на противагу викладеному у спірному рішенні висновку відповідача про необхідність досягнення позивачем 55 років, суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.
Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Згідно із п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Матеріалами справи підтверджується, а відповідачами не заперечується, що пільговий стаж позивачки за Списком №2 сформований роботою, виконуваною до 01.04.2015. Отже, позивачка належить до кола осіб, на яких поширюється порядок застосування статті 13 Закону №1788-XII, визначений пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
Суд ураховує, що Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи зразкову справу №360/3611/20, підтримала підхід щодо застосування до осіб, які працювали на відповідних роботах до 01.04.2015, більш сприятливих положень Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020.
З аналізу статей 12, 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII вбачається, що жінка за наявності загального стажу роботи не менше 20 років та не менше половини необхідного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці має право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, тобто 55 років, на один рік за кожні два роки такої роботи.
Пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №2 становить 5 років 9 днів, тобто перевищує половину необхідного десятирічного стажу та містить два повних дворічних періоди роботи зі шкідливими і важкими умовами праці. Відповідно пенсійний вік позивачки підлягає зменшенню на два роки: 55 років - 2 роки = 53 роки.
На день звернення із заявою 12.03.2025 позивачці виповнилося 53 роки, її страховий стаж становив 32 роки 2 місяці 29 днів, що істотно перевищує необхідні за пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII 20 років, а пільговий стаж за Списком №2 становив 5 років 9 днів. Таким чином, усі передбачені зазначеною нормою умови для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку були виконані.
За таких обставин посилання в оскаржуваному рішенні на недосягнення позивачкою необхідного пенсійного віку та відсутність необхідного пільгового стажу ґрунтується на застосуванні менш сприятливого правового регулювання та не враховує юридичну позицію, викладену в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Позивачка досягла визначеного для неї 53-річного пенсійного віку 28.02.2025 та звернулася за призначенням пенсії 12.03.2025, тобто в межах тримісячного строку. Отже, пенсія підлягає призначенню з 01.03.2025.
Суд відхиляє доводи відповідача про дискреційний характер повноважень у цій справі. Пенсійним органом уже встановлені та не оспорюються всі фактичні показники, необхідні для вирішення питання про право позивачки на пенсію: її вік, страховий стаж, пільговий стаж та зарахування всіх періодів роботи. Незаконність оскаржуваного рішення зумовлена виключно неправильним застосуванням норм матеріального права. За таких обставин після надання судом належної правової оцінки у відповідача не залишається декількох правомірних варіантів поведінки.
За змістом статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України належним способом захисту в разі, коли для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення виконані всі визначені законом умови і прийняття такого рішення не передбачає дискреційного вибору, є зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Тому ефективним способом відновлення порушеного права у цій справі є не повторний розгляд заяви, а безпосереднє зобов`язання органу Пенсійного фонду, який розглядав заяву за принципом екстериторіальності, призначити позивачці пенсію.
Наведений підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23 та від 16.10.2024 у справі №140/14380/23.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Відповідач не довів правомірності застосування до позивачки менш сприятливих умов пенсійного забезпечення всупереч Рішенню Конституційного Суду України №1-р/2020.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.03.2025 №184250011075 і зобов`язання цього управління призначити ОСОБА_1 з 01.03.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом №213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
При цьому дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки саме цей територіальний орган за принципом екстериторіальності розглянув заяву позивачки від 12.03.2025 та прийняв оскаржуване рішення.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як вбачається з квитанції від 25.03.2025, при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки протиправне рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань саме цього відповідача. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.03.2025 №184250011075 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 01.03.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, провести нарахування та виплату призначеної пенсії.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 21910427) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець