Справа № 703/3134/26
2/703/2254/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.,
за участю 
секретаря судового засідання Батаргіної Т.М., 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,
установив:
19.05.2026 позивач ОСОБА_1 через представника, адвоката Крушинську А.А., із використанням системи «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги мотивує тим, що 03.07.2010 позивач та відповідачка ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що складений актовий запис №49.
Від шлюбу мають неповнолітню дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сторонами досягнуто домовленості про проживання дитини разом із матір`ю. На даний час відносини у подружжя погіршилися, через що проживають окремо, не ведуть спільного господарства та шлюб існує лише формально, подальше перебування в шлюбі суперечить інтересам обох сторін, а примирення не можливе, через що просить шлюб розірвати.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2026 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи.
12.06.2026 представником відповідачки ОСОБА_2 , адвокатом Спіциною Ю.А. подано зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів на неповнолітню дитину сторін.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на даний час спільна дитина сторін, ОСОБА_3 , відповідно до досягнутої домовленості, проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні, оскільки із грудня 2025 року сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом та не ведуть спільного господарства. Батько в добровільному порядку матеріальної допомоги дитині не надає, участі в її вихованні не приймає, хоча має заробіток, офіційно не працевлаштований, на обліку як безробітний не перебуває. 
Із урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 03.07.2026, просить стягнути із ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, по 10000,00 грн щомісячно, починаючи із дати подання позову та до досягнення повноліття.
Ухвалою суду від 17.06.2026 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, для чого призначене підготовче судове засідання на 30.06.2026.
23.06.2026 позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву, згідно із яким позовні вимоги зустрічного позову визнає та не заперечує проти стягнення із нього аліментів у сумі, що заявлена до стягнення. Додатково заявив клопотання про проведення судового розгляду за його відсутності.
25.06.2026 позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 , через представника, із використанням системи «Електронний суд», звернулася із письмовою заявою, за змістом якої позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає повністю, позовні вимоги про стягнення аліментів у заявленому розмірі підтримує, судовий розгляд клопоче проводити за її та її представника відсутності.
За ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанови Верховного Суду від 03.05.2022 у справі №520/5386/15-ц, від 24.10.2024 в справі №752/8103/13-ц).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами СК України щодо припинення шлюбу.
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 03.07.2010 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що складений актовий запис №49.
Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Як вказано позивачем за первісним позовом та визнано відповідачкою, сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Формальне перебування у шлюбі суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати відповідно до ст. 112 СК України.
Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Крім того, сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , що видане 25.06.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним зі способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Таким чином, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Як вказано позивачкою за зустрічним позовом та було визнано відповідачем, спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини відсутній, оскільки спільна дитина сторін проживає із матір`ю, що додатково підтверджується довідкою про зареєстроване місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 за адресою, де зареєстроване місце проживання її матері, ОСОБА_2 , а також довідкою за підписом голови правління ОСББ «Вулик».
Доказів проживання батька спільно з дитиною, матеріали справи не містять та останнім не надано.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що дитина знаходяться на утриманні матері, відповідач добровільно допомоги на її утримання попри досягнуту домовленість, не надає, однак визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, по 10000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, обставин, що виключають його обов`язок надавати дитині утримання, матеріали цивільної справи не містять.
Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
З матеріалів справи не вбачається існування будь-яких обставин, які б спростовували добровільність визнання сторонами позовних вимог чи перешкоджали вчинити відповідний правочин іншим чином, в тому числі обмеження повноважень представника.
Вказані визнання не суперечить закону та не порушують прав інших осіб, в першу чергу неповнолітньої дитини сторін.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги первісного позову про розірвання шлюбу та зустрічного позову про стягнення аліментів є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають до задоволення.
При цьому суд звертає увагу, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача за первісним позовом надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір у розмірі 1084,13 грн, а суд дійшов висновку про задоволення первісного позову, наявні підстави для повернення позивачу за первісним позовом з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, що становить 542,06 грн.
Враховуючи покладення на ОСОБА_1 на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судового збору, від якого ОСОБА_2 звільнена при пред`явлені позову про стягнення аліментів в сумі 1331,20 грн, з відповідача за зустрічним позовом належить стягнути до Державного бюджету України 789,14 грн судового збору.
Відомості про наявність інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, в матеріалах справи відсутні.
На підставі ст. 24, 110, 112, 113 СК України, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 89, 141, 247, 260, 265, 280-282 ЦПК України, суд
вирішив:
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що зареєстрований 03.07.2010 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис №49).
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задовольнити.
Стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, по 10000,00 грн щомісячно, починаючи з 12.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) грн 14 коп, що зарахувати на рахунок: UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві 22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Повне судове рішення складене 13.07.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко