ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 р. | Справа № 520/21866/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Нерубацької А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.08.2026, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/21866/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України  третя особа  ОСОБА_2 
про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , апелянт) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (надалі – відповідач, ВПВР ВДВС), третя особа - ОСОБА_2 (далі – також , третя особа - ОСОБА_2 ), в якому просив суд:
- визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження №811333086 від 01.06.2026, яку оформила старший державний виконавець В. Фролова 16.07.2026, та скасувати її;
- зобов`язати відповідача продовжити виконавчі дії, щодо виконання вимог рішення суду постановленого у справі №520/8855/25 від 14.10.2025.
24 серпня 2026 року Харківський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2026 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що відповідь начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (7У ДСР) не відповідає вимогам закону та не підтверджує факту виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 5208855/25 від 14.10.2026.
Вважає, що державний виконавець не надав належної оцінки факту виконання судового рішення, а суд першої інстанції не надав належної оцінки спірній постанові відповідача про закінчення виконавчого провадження.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, представників апелянта та сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, відзиві на неї та поясненнях, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 14.10.2025 Харківський окружний адміністративний суд ухвалив рішення по справі №520/8855/25, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправними дії ОСОБА_2 - начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, стосовно належного та в повному обсязі розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.04.2025.
Зобов`язав Сухину О.О. - начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2025 та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.04.2025, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
01 червня 2026 року старшим державним виконавцем ВПВР ВДВС Фроловою Валерією Романівною за виконавчим листом №520/8855/25, виданим Харківським окружним адміністративним судом 02.04.2026 відкрито виконавче провадження ВП №81133086.
Постановою старшого державного виконавця ВПВР ВДВС Фроловою Валерією Романівною закінчено виконавче провадження ВП №81133086 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".
У постанові зазначено, що відповідно до відповіді 7У ДСР від ДСР НПУ № 69356-2026 від 11.06.2026 (637517) державного виконавця повідомлено, що 21.10.2025 на адресу 7У ДСР надійшло рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/8855/25 від 14.10.2025, з приводу зобов`язання 7У ДСР повторно розглянути повідомлення ОСОБА_1 від 03.04.2025, з урахуванням висновків Харківського окружного адміністративного суду.
На виконання рішення суду Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/8855/25 від 14.10.2025 співробітниками 7У ДСР повторно розглянуто повідомлення ОСОБА_1 від 03.04.2025 за вхідним № Р-814.
У ході повторного розгляду повідомлення ОСОБА_1 співробітниками Управління складено довідку № 42766-2025 від 28.10.2025 та вихідним № 122360-2025 від 28.10.2025 надано відповідь заявнику про те, що його повідомлення від 03.04.2025 щодо можливого вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією стосовно першого заступника Височанського селищного голови Михайличенка Івана Олександровича направлено на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції (вих. № 44655-2025 від 14.04.2025) для прийняття рішення щодо проведення повної перевірки декларації.
Також, 29.10.2025 було проінформовано Харківський окружний адміністративний суд, вихідним № 122497-2025, щодо виконання рішення суду по справі № 520/8855/25 від 14.10.2025. Додатково, як доказ про виконання рішення суду по справі № 520/8855/25 від 14.10.2025, боржник надав відповідь 7У ДСР № 122360-2025 від 28.10.2025 (438562) яка адресована ОСОБА_3 , лист на адресу Харківського окружного адміністративного суду ДСР НПУ № 122497- 2025 від 29.10.2025 (438724), довідка про результати перевірки інформації викладеної в повідомленні гр. ОСОБА_1 від 03.04.2025(вх.Р-814) від 28.10.2025 за вих.№ 42766-2025 та підтвердження направлення відповіді стягувачу.
Не погодившись з постановою про закінчення виконавчого провадження №811333086 від 01.06.2026, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому підстави для визнання протиправною та скасування спірної постанови відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі по тексту – Закон №1404-VIІІ).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до пункту 9 частини 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Верховний Суд у постанові 21.08.2024 у справі № 240/27324/23 сформулював правову позицію щодо застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, згідно з якою виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.
Верховний Суд дійшов висновку, що державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
У ході судового розгляду встановлено, що у межах виконавчого провадження №81133086 з примусового виконання виконавчого листа у справі №520/8855/25 на боржника - начальника 7У ДСР, покладалося зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2025 та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду, з урахуванням висновків суду.
На виконання рішення суду Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/8855/25 від 14.10.2025 співробітниками 7У ДСР повторно розглянуто повідомлення ОСОБА_1 від 03.04.2025 за вхідним № Р-814.
У ході повторного розгляду повідомлення ОСОБА_1 співробітниками 7У ДСР складено довідку № 42766-2025 від 28.10.2025 та вихідним № 122360-2025 від 28.10.2025 надано відповідь заявнику про те, що його повідомлення від 03.04.2025 щодо можливого вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією стосовно першого заступника Височанського селищного голови ОСОБА_4 направлено на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції (вих. № 44655-2025 від 14.04.2025) для прийняття рішення щодо проведення повної перевірки декларації, оскільки 7У ДСР не наділено повноваженням для проведення повних перевірок декларацій.
Також, 29.10.2025 було проінформовано Харківський окружний адміністративний суд вихідним № 122497-2025 щодо виконання рішення суду по справі № 520/8855/25 від 14.10.2025. 
У постанові про закінчення виконавчого провадження №811333086 від 01.06.2026 відповідачем викладено зміст наведених відповідей 7У ДСР та зроблено висновок про повне виконання судового рішення по справі 520/8855/25.
Відповідь 7У ДСР, надана на виконання рішення суду по справі № 520/8855/25 відповідає приписам ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (у частині органу, наділеного повноваженнями на проведення перевірки декларації) та вимогам ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» в частині направлення на розгляд звернення громадян до органів, які наділені відповідною компетенцією.
Водночас, як слушно зауважив суд першої інстанції. державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не наділений повноваженнями надання юридичної оцінки обґрунтованості, повноти відповіді наданої суб`єктом владних повноважень чи обґрунтованість викладених у відповіді висновків, отже перевірка зазначених обставин виходить за межі повноважень державного виконавця. 
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, отримавши від боржника документи, які підтверджують повторний розгляд заяви позивача та надання йому відповіді на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 у справі № 520/8855/25, державний виконавець мав підстави вважати рішення суду виконаним та закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.
При цьому незгода позивача зі змістом відповіді боржника та результатами повторного розгляду його заяви сама по собі не свідчить про невиконання судового рішення та не є підставою для продовження виконавчого провадження. 
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №916/617/17, на постанови Верховного Суду від 21.08.2024 по справі №240/27324/23, від 10.04.2025 по справі № 240/28517/23 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки висновки Верховного Суду зроблено за конкретних обставин кожної з цих справ та оцінки наявних доказів, відмінних від справи № 520/21866/26, а тому такі не є релевантними для спірних правовідносин.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2026 року по справі № 520/21866/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя | | Л.В. Любчич
Судді | | Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій