ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 761/18916/23
провадження № 61-5514св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М.,
учасники справи:
позивач - Київська міська рада,
відповідач -  ОСОБА_1 ,  треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна, Автокооператив по будівництву та експлуатації особистих гаражів «Киянівський»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Шарко Діана Равілівна, на постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року у складі колегії суддів Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз О. В. (далі - приватний нотаріус Київського МНО), Автокооператив по будівництву та експлуатації особистих гаражів «Киянівський»,  в якому просила:
усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського МНО Чорногуз О. В. про державну реєстрацію права власності від 01 червня 2022 року № 63742466 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 2594066380000) з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на нього;
усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об?єкт самочинного будівництва - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 88,3 кв. м та повернути Київській міській раді земельну ділянку під зазначеним об`єктом нерухомого майна, орієнтовною площею 88,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у межах земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:157:0005, з приведенням її у придатний для використання стан.
Позов мотивовано тим, що Київська міська рада жодних рішень щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:157:0005 за адресою: АДРЕСА_1 під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим юридичним чи фізичний особам у власність чи користування не приймала. 
Враховуючи викладене, позивач вважав, що рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації приватної власності на об`єкт нерухомого майна може призвести до незаконного набуття відповідачем прав на земельну ділянку, а отже, підлягає скасуванню.
Також позивач зазначав, що у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 (продавця спірного гаража) права власності на земельну ділянку, незаконно набувши у власність об`єкт нерухомого майна, він не міг розпоряджатися спірним майном, зокрема, шляхом продажу відповідачу.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 18 липня 2023 року позовну заяву залишив без руху з підстав несплати судового збору.
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 11 вересня 2023 року відкрив провадження у справі та призначив її розгляд у порядку загального позовного провадження.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Орещенко Л. А., подала до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху з тих підстав, що позивач на виконання вимог статей 261, 388, 390, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна. 
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 17 вересня 2025 року позовну заяву залишив без руху. Надав позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`ять днів з дня отримання позивачем цієї ухвали, попередивши, що у разі неусунення вказаних недоліків позовна заява буде залишена без розгляду.
Місцевий суд зазначив про необхідність позивачу надати до суду експертно-грошову оцінку спірної земельної ділянки та, відповідно, внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі її вартості, оскільки Законом України від 12 березня 2025 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набув чинності 09 квітня 2025 року, було внесено зміни, зокрема, до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України.
06 жовтня 2025 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій вказав, що з урахуванням змісту позовних вимог заявлено негаторний, а не віндикаційний позов, а отже, відсутні правові підстави для застосування наведених норм закону.
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 03 листопада 2025 року позовну заяву Київської міської ради залишив без розгляду. 
Місцевий суд керувався тим, що відповідно до частини четвертої статті 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Водночас станом на 03 листопада 2025 року позивач не усунув вимоги ухвали суду від 17 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, а саме не надав грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:157:0005 та, відповідно, не вніс на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки. Вказаною ухвалою суду позивачу було роз`яснено процесуальний порядок усунення недоліків.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Київська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що місцевий суд безпідставно застосував положення частини четвертої статті 177 ЦПК України, оскільки вказана норма застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача. Вказував, що позов є негаторним, спрямований на усунення протиправних дій, які створюють перешкоди у реалізації права користування земельною ділянкою, яка залишається у власності територіальної громади. 
Київський апеляційний суд постановою від 04 березня 2026 року апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнив.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний суд керувався тим, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
У позовній заяві Київська міська рада наполягала на тому, що добросовісність відповідача виключається, адже відповідач, придбавши гараж, який розташований на спірній ділянці, була обізнана про те, що спірна земельна ділянка не належала на праві власності продавцю гаража, та у визначений законодавством спосіб з державної власності не вибувала. Позивач не заявляв вимог про витребування майна. 
Оцінка доданих до позовної заяви документів на підтвердження чи спростування ними тих обставин, на які посилається сторона, здійснюється судом під час вирішення справи по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі або залишення позову без руху та без розгляду. 
Таким чином, суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позовної заяви без руху на підставі положень частини четвертої статті 177 ЦПК України, а отже, і не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2026 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Шарко Д. Р., просить скасувати постанову апеляційного суду й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
Відповідачка як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що відсутній висновок Верховного Суду про те, чи підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», зокрема пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону за обставин, які склалися у цій справі. 
Також заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України.
Відповідачка зазначає, що апеляційний суд розглянув справу за її відсутності та без належного повідомлення її про дату, час та місце судового засідання. Вказує, що не отримувала від суду апеляційної інстанції ні копію апеляційної скарги, ні ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження, ні судову повістку про виклик у судове засідання на 04 березня 2026 року. Також їй не надсилали копію оскаржуваної постанови.
Доводи інших учасників справи
Відзивів на касаційну скаргу від учасників справи не надходило.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Шарко Д. Р., подала до Верховного Суду у квітні 2026 року. 
Верховний Суд ухвалою від 03 червня 2026 року відкрив касаційне провадження, витребував матеріали справи з Шевченківського районного суду міста Києва. 
У липні 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2026 року призначив справу до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши додержання норм процесуального права судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип та має на увазі, зокрема, право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Трудов проти росії»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення ЄСПЛ від 03 жовтня 2019 року у справі «Харченко проти України»).
Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).
З підстав неповідомлення про дату, час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції постанову апеляційного суду оскаржує в своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 .
З огляду на матеріали справи:
у позовній заяві зазначено адресу відповідачки: квартира АДРЕСА_2 ;
відповідно до інформаційного листа Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Шевченківської районної державної адміністрації ОСОБА_1 з 03 грудня 2015 року має зареєстроване місце проживання за адресою: квартира АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 39);
28 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Київської міської ради на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року;
Київський апеляційний суд ухвалою від 25 грудня 2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслав учасникам справи, роз`яснив учасникам справи право подати до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали та апеляційної скарги відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі та докази його надсилання (надання) іншим учасникам справи, з урахуванням вимог статті 360 ЦПК України;
відповідно до супровідного листа Київського апеляційного суду від 08 січня 2026 року ОСОБА_1 направлено до відома копію ухвали Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року про відкриття апеляційного провадження разом з додатками за адресою: квартира АДРЕСА_2 (т. 2, а. с. 170);
відповідно до розписки від 13 січня 2026 року ОСОБА_1 у приміщенні суду отримала оригінал супровідного листа Київського апеляційного суду від 08 січня 2026 року, копію ухвали Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року та апеляційної скарги (т. 2, а. с. 174);
Київський апеляційний суд ухвалою від 27 січня 2026 року призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17 год 00 хв 18 лютого 2026 року, про дату, час та місце розгляду справи повідомив учасників справи;
відповідно до супровідного листа Київського апеляційного суду від 29 січня 2026 року ОСОБА_1 направлено до відома копію ухвали Київського апеляційного суду від 27 січня 2026 року про призначення справи до розгляду на 18 лютого 2026 року за адресою: квартира АДРЕСА_2 (т. 2, а. с. 177);
відправлення з трек-номером 067090967654, в якому ОСОБА_1 направлено копію ухвали Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року, повернулося відправнику 04 лютого 2026 року з відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 185);
у судовому засіданні 18 лютого 2026 року апеляційний суд оголосив перерву до 04 березня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідачки; 
згідно із протоколом судового засідання від 18 лютого 2026 року суд апеляційної інстанції досліджував обставини місця проживання відповідачки та зазначив, що за повідомленням чоловіка ОСОБА_1 , який був присутнім у судовому засіданні, відповідачка проживає за адресою: квартира АДРЕСА_4 (т. 2, а. с. 195, 196);
відповідно до супровідного листа Київського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року ОСОБА_1 направлено судову повістку-повідомлення про призначення справи до розгляду на 04 березня 2026 року за адресою: квартира АДРЕСА_4 (т. 2, а. с. 200);
відправлення з трек-номером 067109074397, в якому ОСОБА_1 направлено судову повістку-повідомлення про призначення справи до розгляду на 04 березня 2026 року, повернулося відправнику 20 березня 2026 року з відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 216);
04 березня 2026 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову у цій справі.
Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. 
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року).
У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду (постанова Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 240/17246/23, провадження № К/990/3166/24).
Такі принципи цивільного судочинства, як відкритість інформації щодо справи, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, належить право знати про всі судові рішення, які ухвалюються в справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).
Згідно із частинами першою-четвертою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Верховний Суд зазначає, що повідомлення сторін про час та місце розгляду справи суд здійснює відповідно до статті 128 ЦПК України. Якщо в матеріалах справи немає доказів про повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином.
Отже, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції належним доказом вручення судової повістки, надісланої засобами поштового зв`язку, є, зокрема повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Із матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції інтереси відповідачки  ОСОБА_1 представляла адвокатка Орещенко Л. А. (на підставі договору про надання правової допомоги від 09 листопада 2023 року № Ц-24/23), яка подавала відзив на позовну заяву, клопотання з процесуальних питань, брала участь у судових засіданнях.
Водночас доказів про те, що у суді апеляційної інстанції адвокатка Орещенко Л. А. представляла інтереси ОСОБА_1 матеріали справи не містять, жодних процесуальних документів, які стосуються розгляду справи в апеляційному суді, Орещенко Л. А. як представниці відповідачки не надсилалось. 
Матеріалами справи підтверджено, що  ОСОБА_1 не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявний інформаційний лист, наданий Відділом з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Шевченківської районної державної адміністрації на запит суду першої інстанції щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , відповідно до якого остання з 03 грудня 2015 року має зареєстроване місце проживання за адресою: квартира АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 39).
Водночас копію ухвали Київського апеляційного суду від 27 січня 2026 року про призначення справи до розгляду на 18 лютого 2026 року направлено відповідачці за адресою: квартира АДРЕСА_5 , а судову повістку-повідомлення про місце, дату і час розгляду справи на 04 березня 2026 року їй направлено за адресою: квартира АДРЕСА_6 , проте доказів, що це є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
За таких обставин відповідачку ОСОБА_1 не можна вважати належним чином повідомленою про розгляд справи судом апеляційної інстанції 04 березня 2026 року.
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене судове рішення апеляційного суду скасувати на підставі пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Доводи касаційної скарги про те, що заявниця не отримувала копії апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, а саме відповідною розпискою ОСОБА_1 від 13 січня 2026 року (т. 2, а. с. 174), однак ця обставина не впливає на висновки Верховного Суду про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час ухвалення постанови.
Обґрунтованість інших доводів касаційної скарги не підлягає перевірці з огляду на встановлене Верховним Судом порушення апеляційним судом норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
У частині четвертій статті 411 ЦПК України закріплено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права, тому постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами касаційного перегляду судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Шарко Діана Равілівна, задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. М. Фаловська
Судді В. М. Ігнатенко 
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
О. М. Ситнік