ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 190/1664/23
провадження № 61-5261св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач- Вишнівська селищна рада Кам`янського району Дніпропетровської області, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Кудрявцевої Ю. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області (далі - Вишнівська селищна рада) про визнання права на земельну частку (пай).

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що з липня 1993 року вона почала працювати у колгоспі «Лозуватський», який був розташований на території П`ятихатського району Дніпропетровської області та перейменований на Колективне сільськогосподарське підприємство «Лозуватка» (далі - КСП «Лозуватка»), а з 29 березня 2000 року - Приватне підприємство «Лозуватка». 
Позивач указувала, що рішенням загальних зборів членів колгоспу від 14 лютого 1994 року її прийнято в члени колгоспу. 
18 травня 1995 року КСП «Лозуватка» отримало державний акт на право колективної власності на землю серія І-ДП №000040, розмір паю КСП становив 7,63 умовних кадастрових гектарів. 
Позивач стверджувала, що на момент одержання КСП «Лозуватка» державного акта на право колективної власності вона була членом КСП, була включена до списку осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю), і мала правові підстави для отримання відповідного сертифіката. Однак сертифікат з невідомих причин їй не видано, що позбавило її права отримати державний акт на землю.

ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 7, 63 умовних кадастрових гектарів із земель запасу, що перебували у колективній власності КСП «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області, розташованих на території Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної інстанцій

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що хоча ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду або невитребуваних паїв КСП «Лозуватка», та право на позов у неї виникло ще у 1995 році, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, а тому позивач повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі КСП «Лозуватка» 18 травня 1995 року державного акта на землю зі списком громадян, які мали право на земельну частку (пай).
Суд зобов`язаний застосувати наслідки спливу позовної давності без подання відповідної заяви іншими сторонами спору.
Суди застосували судову практику Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, в якій просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, задовольнити позов.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду 19 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У травні 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з обранням судді Тітова М. Ю. до Великої Палати Верховного Суду, 02 червня 2026 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скаргамотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження зазначає застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм прав без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 181/257/19 (провадження № 61-19430св20) та від 03 листопада 2021 року у справі № 540/1100/18 (провадження № 61-355св20).

Суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статей 76, 80 ЦК Української РСР. 
Указує, що оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, отже, воно підлягає захисту без обмежень строком позовної давності.

Заявник указує, що вона є тією особою, яка має право на земельну частку (пай), оскільки її було включено до списку осіб, який додано до державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП «Лозуватка». 
Тобто її право на частку (пай) виникло з моменту отримання КСП «Лозуватка» державного акта на право колективної власності на землю і таке право не обмежується позовною давністю. 

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

Згідно з копією державного акта на право колективної власності на землю серії І-ДП № 000040, виданого КСП «Лозуватка», місцезнаходження: Лозуватська сільська рада П`ятихатського району Дніпропетровської області, вказаному власнику передаються землі у колективну власність розміром 5 423,2 га землі у межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Лозуватської сільської ради народних депутатів від 17 травня 1995 року.

Із копії додатку № 1 до державного акта, у списки громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства під номером 267 вказана російською мовою « ОСОБА_3 ».

Із листа Управління з надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 02 лютого 2023 року встановлено, що згідно з додатком 1 списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є невід`ємною частиною до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Лозуватка» серії І-ДП №000040 від 18 травня 1995 року на території Лозуватської сільської ради гр. « ОСОБА_3 » значиться за номером 267. Згідно зі записами в Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Лозуватка», сертифікат на ім`я ОСОБА_1 відсутній. 

Із копії архівного витягу протоколу № 1 (вказано російською мовою) «отчетно-виборного собрания уполномоченых колхозников колхоза имени «Лозуватский» от 14 февраля 1994 года, ОСОБА_3 прийнята в члены колхоза».

Згідно з копією архівного витягу протоколу №1 (вказано російською мовою) «собрания уполнолмоченых членов колективного сельскохозяйственого предприятия «Лозуватка» от 1февраля 2000 года, исключить из членов КСП, согласно поданных заявлений :… ОСОБА_3 ».

Із довідки Виконавчого комітету Вишнівської селищної ради № 24, виданої 23 січня 2023 року, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 із 1992 року до 1998 року.

Відповідно до копії розпорядження голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 26 квітня 2000 року № 107-р, надано дозвіл на виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам КСП району, які були пропущені в основних списках та КСП «Дружба» у зв`язку із зменшенням розміру земельної частки (паю). 

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявники зазначили неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що за своєю суттю такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 233/4580/20). Визнання права як приватноправова категорія покликана забезпечити визначеність у приватних відносинах, захист прав та інтересів під час їх порушення, невизнання чи оспорення або ж підтвердження права. Натомість ініціювання спору про визнання права не для захисту прав та інтересів чи підтвердження права є недопустимим.

Такий спосіб захисту, як визнання права може застосовуватися щодо різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності, права на пай і т. д.) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22).

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач включена до списку членів КСП «Лозуватка», що доданий до державного акта на право колективної власності на землю серія І-ДП № 000040, проте не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-ІV) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Втім, сертифікат на право на земельну частку, хоч і є основним, але не єдиним документом, що посвідчує це право. 

Перелік таких документів закріплений у частині другій статті Закону № 899-ІV за змістом якої право на пай також посвідчується: свідоцтвом про право на спадщину; посвідченими у встановленому законом порядку договорами купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішенням суду про визнання права на земельну частку (пай); документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, що евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ № 720/95) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

У пункті 2 Указу № 720/95 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті б цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 червня 2026 року у справі № 560/656/24 (провадження № 61-3733сво25) вказав наступне: 
«право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи у членах КСП на час передання державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видання цього акта, і в разі його смерті спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Вказане право може бути реалізовано, зокрема, у судовому порядку шляхом визнання права на земельну частку (пай);
неотримання сертифіката не спростовує і не припиняє право особи на земельну частку (пай), а лише утруднює реалізацію такого права, фактично залишаючи лише один спосіб, передбачений частиною другою статті 2 Закону № 899-ІV, - звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай);
сертифікат на право на земельну частку (пай) є документом, який засвідчує наявне право;
слід розмежовувати позови про визнання права для захисту прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання чи оспорення та позови про визнання права для підтвердження права у разі невидачі документа на земельну частку (пай), який засвідчує наявне право;
право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, у якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), тому до позовів про визнання права на земельну частку (пай) тих осіб, які включені до списку, проте не отримали сертифікат, позовна давність не застосовується. Це зумовлено тим, що позовна давність належить до строків захисту цивільного права. Оскільки основним засобом захисту порушеного права є позов, цей строк називається позовною давністю. Натомість позов про визнання права на земельну частку (пай) для підтвердження права у разі невидачі документа, який засвідчує наявне право на земельну частку (пай), спрямований на підтвердження наявного права, а не для його захисту.

Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 181/257/19, від 03 листопада 2021 року у справі № 540/1100/18 та інших, з якими Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погоджується».

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). 

Встановлено, що ОСОБА_2 включено до списку членів КСП, доданого до державного акта на право колективної власності на землю серії 1-ДП №000040, проте сертифіката вона не отримала. Отже, до позову ОСОБА_2 позовна давність не застосовується. 

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, якими у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, підлягають скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Отже, доводи касаційної скарги щодо застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм прав без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 181/257/19 (провадження № 61-19430св20) та від 03 листопада 2021 року у справі № 540/1100/18 (провадження № 61-355св20), знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови. 

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України
у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, за подання касаційної скарги - 2 147,20 грн, а всього 3 220,80 грн, які підлягають стягненню на її користь з Вишнівської селищної ради.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1  право на земельну частку (пай) розміром 7,63 умовних кадастрових гектарів із земель запасу, що перебували у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області, розташованих на території Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області.

Стягнути з Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 220,80 грн (три тисячі двісті двадцять гривень 80 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк