Справа № 602/4/26
Провадження № 2/602/205/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/
"07" липня 2026 р. м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі:
секретаря судового засідання   Майхрук Н.М.,
представника позивача   Скаско В.О. (в режимі відеконференції), 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -
в с т а н о в и в :
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (нижче у тексті – ТОВ «ДЕБТ ФОРС» або Товариство або позивач) в особі директора Костюченко М.І. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом доОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У поданій суду позовній заяві зазначено, що 10.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2113015773395, на виконання умов  ОСОБА_2 надано кредит у сумі 4600 грн. У подальшому права вимоги, які виникли за даним кредитним договором, на підставі договору факторингу були передані (відступлені) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а пізніше на підставі договорів відступлення (купівлі-продажу) права вимоги - ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» і зрештою - позивачу. Оскільки ОСОБА_2 не виконала належним чином своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків, то на день подання позовної заяви заборгованість за кредитним договором перед позивачем становила 88605,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4600,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 84005,20 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 .
Після заміни судом первісного відповідача на належного за клопотанням позивача, останній змінив підставу позову та зменшив позовні вимоги, згідно з якими, покликаючись на ст. 1212 ЦК України, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4600,00 грн. Змінена позовна вимога обґрунтована тим, що відповідач без достатньої правової підстави (за відсутності укладеного договору про надання коштів у позику) набув (отримав) від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кошти у зазначеній сумі. Позивач вважає, що він наділений правом грошової вимоги в частині повернення безпідставно набутих коштів з відповідача, яке він послідовно отримав на підставі договору факторингу та договорів відступлення (купівлі-продажу) права вимоги.
Відповідач ОСОБА_1 відзив до суду не подав. 
Ухвалою суду від 09.01.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 24.02.2026.
Ухвалою суду від 24.02.2026 розгляд справи відкладено на 25 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 25.03.2026 розгляд справи відкладено на 09 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 09.04.2026 витребувано в АТ «ТАСКОМБАНК» докази щодо зарахування кредитних коштів на відповідну картку, належності цієї картки первісному відповідачу ОСОБА_2 , а також у ПрАТ «КИЇВСТАР» щодо обставин блокування номеру телефона первісного відповідача. Розгляд справи відкладено на 14 травня 2026 року.
4 травня 2026 року до суду надійшли витребувані докази від АТ «ТАСКОМБАНК».
8 травня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про заміну відповідача у справі.
14 травня 2026 року до суду надійшли витребувані докази від ПрАТ «КИЇВСТАР».
Ухвалою суду від 14.05.2026 клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем задоволено. Постановлено замінити первісного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача – ОСОБА_1 . Розгляд справи відкладено на 26.05.2026.
19 травня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про зміну підстав позову.
Ухвалою суду від 26.05.2026 прийнято заяву позивача про зміну підстав позову (та зменшення позовних вимог) у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити з урахуванням цієї заяви. Витребувано у ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» письмові докази за клопотанням представника позивача. Розгляд справи відкладено на 25.06.2026. 
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, з урахуванням клопотання про заміну відповідача у справі та заяви про зміну підстав позову.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч і був належним чином повідомлений судом про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.
Ураховуючи те, що відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У судовому засіданні завершено розгляд справи. Ухвалою суду від 25.06.2026 на підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на строк десять днів, постановлено проголосити судове рішення у цій справі 06.07.2026.
У зв`язку з участю головуючого судді в онлайн-навчанні, яке проводилося Львівським РВ НШСУ 06.07.2026, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 07.07.2026. 
Суд дослідив та оцінив докази, які містяться у матеріалах справи, аргументи позивача, викладені у позовній заяві та інших заявах, заслухав пояснення представника позивача у судовому засіданні, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.
У матеріалах справи міститься копія електронного документа під назвою «Договір про надання фінансових послуг №2113015773395 «Стандартний» від 10.05.2021», у якому зазначено, що він укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» (нижче у тексті – ТОВ «СЛУЖБА МК») та ОСОБА_2 (а.с. 83-85). 
Згідно з п. 1.1 згаданого вище документа «За цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.».
Також у матеріалах справи міститься копія електронного документа під назвою «Додаток №1 до Кредитного договору. Заява-анкета для отримання кредиту», де зазначено номер телефону клієнта ОСОБА_2 – НОМЕР_1 та номер її карткового рахунку – НОМЕР_2 (а.с. 20).
До позовної заяви позивачем додано копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 23.04.2025, адресованого ТОВ «СЛУЖБА МК», у якому зазначено про здійснений 10.05.2021 переказ грошових коштів у сумі 4600,00 грн власнику картки НОМЕР_2 , емітованої ТАСКОМБАНК, номер договору згідно інформації від кредитора - 2113015773395 (а.с. 48).
Згідно з наданою на ухвалу суду інформацією АТ «ТАСКОМБАНК» віртуальну банківську платіжну картку № НОМЕР_3 було оформлено на фізичну особу ОСОБА_1 . Фінансовий номер телефону, що був чинним за цим рахунком протягом запитуваного в ухвалі суду періоду з 10.05.2021 по 17.05.2021 – 380689913937. Станом на 15.04.2026 в АТ «ТАСКОМБАНК» відсутня інформація про фізичну особу ОСОБА_2 та зазначений в ухвалі суду номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 188).
Також АТ «ТАСКОМБАНК» надано виписку по рахунку ОСОБА_1 , операції по якому можуть здійснюватися за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_3 , за період з 10.05.2021 по 17.05.2021, у якій серед іншого міститься операція про зарахування коштів у сумі 4600,00 грн на зазначений рахунок, яка відбулася 10.05.2021 (а.с. 189).
Зі змісту інформації, наданої ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на виконання ухвали суду листом за вих. № 180626-11 від 18.06.2026 (отримано судом 22.06.2026) слідує, що грошові кошти за вкзаною платіжною операцією, були перераховані на банківську картку НОМЕР_3 (а.с. 248).
Окрім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем додано до позовної заяви копії:
- договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МК», як Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як Фактором (а.с. 69-73, нижче – Договір факторингу);
- договору №15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як Первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАМПСІС ФІНАНС», як Новим кредитором (а.с. 88-90, нижче – Договір відступлення-1);
- договору № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАМПСІС ФІНАНС», як Первісним кредитором, та ТОВ «ДЕБТ ФОРС», як Новим кредитором (а.с. 15-16, нижче – Договір відступлення-2). 
Згідно з пунктом 2.1 Договору факторингу за цим договором Клієнт – первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60183678,63 грн, а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом та боржниками.
У пункті 2.4 Договору факторингу зазначено, що за цим договором Фактор одержує (замість Клієнта) вимагати від боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.
За пунктом 1 Договору факторингу наведені нижче терміни, при відсутності в тексті вказівок на інше, мають такі значення, зокрема:
- боржник – фізична чи юридична особа, яка уклавши з Клієнтом договір про надання фінансових послуг, не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за зазначеним договором, а також будь-які особи, що взяли на себе обов`язок виконати (повністю або частково) зобов`язання замість боржника за відповідним правочином;
- договір про надання фінансового кредиту – будь-який правочин про надання фінансових послуг, що укладений між Клієнтом та боржником;
- заборгованість – заборгованість боржників перед Клієнтом, яка виникла на підставі укладених між Клієнтом та боржниками договорів про надання фінансового кредиту, до якої може відноситися неоплачена вартість наданих фінансових послуг та суми штрафних санкцій за несвоєчасне погашення такої заборгованості, суми іншої заподіяної майнової шкоди.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з таких міркувань.
Правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави врегульовані Главою 83 Цивільного кодексу України (статті 1212-1215). 
Частинами першою та другою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права…У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним як за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, так і тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.
Подібні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2026 у справі № 946/4589/20 (провадження № 61-2974св25).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у цивільних справах застосовується стандарт доказування «баланс вірогідностей», коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
У справі, що розглядається, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази дають достатні підстави стверджувати про те, що кошти в сумі 4600,00 грн, які перераховані ТОВ «СЛУЖБА МК» 10.05.2021 на банківську платіжну картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ «ТАСКОМБАНК», є такими, що набуті власником цієї картки, відповідачем ОСОБА_1 , без достатньої правової підстави.
Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога ТОВ «ДЕБТ ФОРС» щодо стягнення з відповідача зазначеної суми коштів є необґрунтованою з огляду на наступне. 
Так, у постанові від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за загальним правилом, кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, тому учаснику цивільних відносин, за чий рахунок відбулося таке неправомірне збагачення (пункт 84 постанови).
Правом вимоги щодо безпідставно набутого майна чи коштів відповідно до положень ст. 1212 ЦК України наділений потерпілий, тобто особа, за рахунок якої безпідставно збагатився набувач.
З огляду на обставини цієї справи, потерпілим є ТОВ «СЛУЖБА МК», яке перерахувало зазначені кошти за відсутньої правової підстави. 
При цьому, правова підстава була відсутньою з самого початку, оскільки договір про надання фінансових послуг №2113015773395 «Стандартний» від 10.05.2021 підписаний зі сторони позичальника невстановленою особою, тобто є неукладеним, про що правильно зазначає позивач у своїй заяві про зміну підстав позову. 
Позивач стверджує, що право грошової вимоги в частині повернення безпідставно набутих коштів з відповідача, перейшло до нього від потерпілого на підставі згаданих вище договору факторингу та договорів відступлення (купівлі-продажу) права вимоги.
Суд не погоджується з таким твердженням, оскільки воно не грунтується на положеннях закону та умовах укладених договорів. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Наведена вище правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.04.2024 у справі справа № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) зазначила, що цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу (пункт 73 постанови).
У постанові від 08.08.2023 по справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22) Велика Палата Верховного Суду вказала, що договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги (пункти 65, 99 постанови).
Частиною другою статті 628 ЦК України передбачено, що до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
З наведеного вище слідує, що до відносин сторін, які виникають на підставі договору факторингу, застосовують як загальні норми статей 512-519 ЦК України, так і спеціальні норми статей Глави 73 ЦК України з урахуванням особливостей, зумовлених специфікою правової природи, предметом та метою укладення договору факторингу.
Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (наведений висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13 та від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).
У розглядуваній справі суд, проаналізувавши умови Договору факторингу, укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», установив, що умовами цього договору передбачене відступлення (перехід) від Клієнта до Фактора не усіх, без винятку прав грошових вимог, належних Клієнту, а лише тих, які виникли за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом та боржниками, про що сторони безпосередньо зазначили у Договорі факторингу.
У заяві про зміну підстав позову позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 отримав кошти за відсутності укладеного договору, з чим погоджується суд.
Разом з тим, відступлення (перехід) права вимоги, яке виникає в силу ст. 1212 ЦК України, не охоплюється цим Договором факторингу, а тому, заміна кредитора у кондикційному зобов`язанні, що виникло на підставі факту безпідставного перерахування коштів ТОВ «СЛУЖБА МК» на рахунок фізичної особи ОСОБА_1 , не відбулася і Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не набуло права грошової вимоги до відповідача та не могло відступити (передати) його у подальшому Товариству з обмеженою відповідальністю «КАМПСІС ФІНАНС» за Договором відступлення -1, а те, у свою чергу – позивачу за Договором відступлення -2. 
При цьому, суд керується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100), згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
У зв`язку з наведеним, суд не досліджує Договір відступлення-1 та Договір відступлення-2.
Підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права (ст. 15, 16 ЦК України).
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.
У частині другій статті16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19.
Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (див. зокрема постанови зокрема від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 29.08.2023 у справі №910/5958/20).
Ураховуючи те, що до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» не перейшло права грошової вимоги до відповідача у кондикційному зобов`язанні, то його права відповідачем не порушені. 
Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
При цьому, суд зауважує, що відповідно до положення ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, а пунктом 6.1 Договору відступлення – 2 передбачені випадки, в яких право вимоги до боржників може бути повернене первісному кредитору, зокрема за договором, який не укладався зазначеним у ньому боржником.
Відтак, позивач не позбавлений правової можливості реалізувати свої права та законні інтереси в межах договірних відносин, які виникли між ним та первісним кредитором на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги. 
У зв`язку з тим, що у позові відмовлено повністю, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.
З урахуванням наведеного вище, керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 211, 244, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до ОСОБА_1 про про стягнення безпідставно набутих грошових коштів – відмовити повністю.
2. Судові витрати у цій справі покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», вул. Княжий Затон, буд. 9, прим. 369, офіс 1, м. Київ, 02095, ЄДРПОУ 43577608. 
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повний текст рішення складено 07 липня 2026 року.
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК