ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 вересня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 386/1256/26
провадження № 22-ц/4809/1813/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С.М. (суддя-доповідач), суддів: Письменного О. А., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Міністерство оборони України,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2026 року в складі головуючого судді Гарбуза О. С.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.
У липні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Голованівського районного суду Кіровоградської області з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив стягнути із відповідача на свою користь у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди грошові кошти в загальній сумі 1069, 03 грн.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2026 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд керувався тим, що позивач не звернувся до суду з даним позовом за своїм зареєстрованим місцем проживання або за місцем заподіяння шкоди, що передбачено ч. 3 ст. 28 ЦПК України, оскільки в такому разі справа була б підсудна Благовіщенському районному суду Кіровоградської області, так як м. Благовіщенське Голованівського району Кіровоградської області раніше входило до Благовіщенського району Кіровоградської області, натомість позивач звернувся до Голованівського районного суду Кіровоградської області з даним позовом, який цьому суду не підсудний.
Враховуючи місцезнаходження відповідача по проспекту Повітряних Сил, буд. №6 в м. Києві, суд вважав, що цей позов необхідно передати за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2026 року; постановлення нової ухвали та визначення територіальної підсудності даної справи №386/1256/26 за Голованівським районним судом Кіровоградської області, обраної позивачем по праву за його вибором.
Позивач зазначає, що суд першої інстанції не дослідив та не оцінив належним чином копію Витягу із ЄРДР від 11 серпня 2023 року в кримінальному провадженні №12023121230000131 від 26 липня 2023 року за ч.1 ст.125 КК України, та разом із тим не врахував відомості викладені у такому витязі із ЄРДР про те, що досудове розслідування здійснюється підрозділом дізнання Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області за місцем вчинення кримінального правопорушення та заподіяння йому матеріальної шкоди вчиненням кримінальним правопорушенням – м. Благовіщенське Голованівського району Кіровоградської області проти ОСОБА_1 , жителя села Лозувата Голованівського району Кіровоградської області, за якою він фактично зареєстрований по АДРЕСА_1 . 
Вказує, що суд не встановив місця його реєстрації та постійного проживання, визначивши протиправно територіальну підсудність даної справи за Солом`янським районним в м. Києві судом за місцем реєстрації юридичної особи відповідача Міністерства Оборони України - Солом`янський район м. Києва, всупереч процесуальному праву позивача обрати територіальну підсудність із власної волі за власним вибором за Голованівським районним судом Кіровоградської області, із огляду на місце заподіяння шкоди чи за місцем реєстрації його постійного місця проживання, які в даному конкретному випадку збігаються - Голованівський район Кіровоградська область.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд до іншого суду.
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не встановлено обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Також, дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.
Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.
Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.
Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.
Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.
Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378 ЦПК України, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частині 2 статті 27 ЦПК України).
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч.16 ст. 28 ЦПК України).
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.
Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача (правила альтернативної підсудності), передбаченого ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Тлумачення ст.ст. 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.
Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
Як вбачається з предмету заявлених позовних вимог, позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Передаючи справу за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва суд першої інстанції врахував той факт, що місцезнаходження відповідача Міністерства оборони України – проспект Повітряних Сил, буд. №6, м. Києві.
Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі місцевий суд зазначив про те, що позивач не звернувся до суду з даним позовом за своїм зареєстрованим місцем проживання або за місцем заподіяння шкоди, що передбачено ч. 3 ст. 28 ЦПК України, оскільки в такому разі справа була б підсудна Благовіщенському районному суду Кіровоградської області, так як м. Благовіщенське Голованівського району Кіровоградської області раніше входило до Благовіщенського району Кіровоградської області, натомість позивач звернувся до Голованівського районного суду Кіровоградської області з даним позовом, який цьому суду не підсудний.
Встановивши місце реєстрації та проживання позивача в селі Лозувата Голованівського району Кіровоградської області (Благовіщенської ТГ), що за територіальним розподілом відноситься до Благовіщенського районного суду Кіровоградської області, суд дійшов висновку про направлення справи на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.
Відтак, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для направлення справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідача, оскільки позивач має право на подачу позову за правилами альтернативної підсудності.
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача та вважає, що вона підлягає до часткового задоволення. Зокрема, в апеляційній скарзі позивач просить ухвалити нове рішення та визначити територіальну підсудність даної справи за Голованівським районним судом Кіровоградської області, обраної позивачем по праву за його вибором, разом з тим, враховуючи вимоги ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд не повноважний вирішити повністю питання про які просить позивач.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2026 року суду про передачу справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва, постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2026 року задовольнити частково.
Ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 11.09.2026.
Судді          С. М. Єгорова

О. А. Письменний

О. І. Чельник