ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 липня 2026 року	Справа №160/832/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи "Криворізька установа виконання покарань (№3)" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (код ЄДРПОУ 14316899) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 10 січня 2022 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт;
зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» здійснити ОСОБА_1 у період з 29 січня 2020 року по 10 січня 2022 року перерахунок грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення), одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації - січень 2008 року;
зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 10.01.2022 із застосуванням щомісячної фіксованої різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.01.2022 із застосуванням щомісячної фіксованої різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної індексації-різниці грошового забезпечення в сумі 4463,15 грн та провести виплату з урахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)», та був звільнений зі служби 10 січня 2022 року. Позивач вважає, що у період з 29.01.2020 по 10.01.2022 грошове забезпечення нараховувалося йому виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018 (1762,00 грн), замість прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (2102,00 грн на 01.01.2020, 2270,00 грн на 01.01.2021, 2481,00 грн на 01.01.2022). Позивач також стверджує, що відповідачем не в повному обсязі нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення: за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 - без застосування базового місяця січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 по 10.01.2022 - без застосування щомісячної фіксованої індексації-різниці відповідно до пункту 5 Порядку № 1078. На обґрунтування посилається на статті 17, 19 Конституції України, Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок № 1078, а також на правові позиції Верховного Суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»), а постановою Кабінету Міністрів України № 704 та наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 врегульовано порядок нарахування і виплати грошового забезпечення. Відповідач наполягає, що основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років) мають сталий характер, тоді як додаткові види (надбавка за особливості проходження служби, премія) встановлюються індивідуально наказом начальника установи у межах бюджетних асигнувань, а тому перерахунку за попередні роки не підлягають. Щодо індексації відповідач зазначив, що посадовий оклад за посадою позивача підвищено з 01.01.2017 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1036, а з 01.03.2018 - згідно з постановою № 704, у зв`язку з чим, на думку відповідача, базовим місяцем для обчислення індексації є січень 2017 року та березень 2018 року, а підстави для виплати фіксованої індексації-різниці відсутні.
Відповідно до частини першої статті 257 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)», на посаді особи рядового і начальницького складу. Наказом начальника Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» від 04.01.2022 № 2/ос-22 позивача звільнено зі служби за власним бажанням з 10.01.2022. Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складала 25 років 00 місяців 04 дні, у пільговому - 32 роки 00 місяців 22 дні.
На звернення позивача Державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№3)» листом від 29.12.2025 надала довідки про виплачені суми індексації, про розмір грошового забезпечення у лютому та березні 2018 року, а також про розмір та порядок нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні. Зі змісту довідок вбачається, що грошове забезпечення позивача за спірний період обчислювалося з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018 (1762,00 грн), а індексацію грошового забезпечення у низці місяців спірного періоду позивачу не нараховувалася та не виплачувалася (0,00 грн).
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року № 2713-IV. Відповідно до частини п`ятої статті 23 цього Закону на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначаються Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року ухвалено постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01 березня 2018 року. Відповідно до пункту 4 постанови № 704 у первинній редакції розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 (пункт 6) пункт 4 постанови № 704 викладено в редакції, за якою посадові оклади визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 пункт 6 постанови № 103, яким внесено зазначені зміни до пункту 4 постанови № 704, визнано протиправним та скасовано.
Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII передбачено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III визначає прожитковий мінімум базовим державним соціальним стандартом (статті 1, 6), який щороку затверджується Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно з частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України та порядок встановлення державних стандартів.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2102,00 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX - з 01.01.2021 у розмірі 2270,00 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року № 1928-IX - з 01.01.2022 у розмірі 2481,00 грн. Зазначені закони не містять застережень щодо застосування у 2020-2022 роках як розрахункової величини для визначення грошового забезпечення прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня 2018 року.
Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. З огляду на наведене, а також враховуючи, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 у частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно з якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 у частині, що не суперечить актам вищої юридичної сили, із використанням для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Наведені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, від 14 вересня 2022 року у справі № 500/1886/21 та від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21.
Доводи відповідача про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 абзац перший пункту 4 постанови № 704 викладено в редакції, за якою посадові оклади розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні, суд відхиляє, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом та не може змінювати обсяг державних соціальних гарантій, встановлених законами про Державний бюджет України, які мають вищу юридичну силу; крім того, ця постанова прийнята після виникнення спірних правовідносин. Доводи відповідача про те, що додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, премія) встановлюються індивідуально в межах асигнувань і перерахунку не підлягають, також не спростовують позовних вимог, оскільки надбавка за особливості проходження служби та премія обчислюються у відсотковому відношенні до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, а розмір допомоги для оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні є похідним від розміру місячного грошового забезпечення.
За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 10.01.2022 у частині визначення розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, та про обґрунтованість позовних вимог у частині зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок і виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням раніше виплачених сум.
Стосовно позовних вимог про індексацію грошового забезпечення суд зазначає таке. Правові засади індексації грошових доходів населення визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Індексації підлягають грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення), у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (стаття 2 Закону № 1282-XII, пункт 4 Порядку № 1078). Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, має систематичний характер і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті; обмежене фінансування державного органу не звільняє його від обов`язку нарахувати та виплатити індексацію, а звільнення особи зі служби не позбавляє її права на отримання належних, але не виплачених сум.
За змістом пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник; значення індексу споживчих цін у місяці підвищення приймається за 100 відсотків. Посадові оклади осіб, на яких поширюється дія постанови № 704, встановлюються постановами Кабінету Міністрів України. На час виникнення спірних правовідносин схеми посадових окладів були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, чинною з 01 січня 2008 року до 01 березня 2018 року. Позивач наполягає, що місяцем, за яким належить обчислювати індекс споживчих цін для індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, є січень 2008 року, посилаючись на правові позиції Верховного Суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21, від 20 квітня 2022 року у справі № 420/3593/20 та від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.
Відповідач заперечує проти застосування базового місяця січень 2008 року, посилаючись на підвищення посадового окладу за посадою позивача з 01 січня 2017 року. Разом з тим відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності своєї бездіяльності покладається на відповідача. Належних і достатніх доказів повноти нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період відповідачем не надано; навпаки, з наданих ним довідок вбачається, що у низці місяців спірного періоду індексація позивачу не нараховувалася та не виплачувалася. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та про зобов`язання відповідача провести її перерахунок і виплату із застосуванням базового місяця для обчислення індексації - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 10.01.2022 суд зазначає таке. З 01 березня 2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою № 704 змінилися розміри посадових окладів, у зв`язку з чим березень 2018 року є місяцем підвищення доходу. Відповідно до абзаців 3, 4, 5 пункту 5 Порядку № 1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (індексація-різниця), яка виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. Порядок застосування наведених норм роз`яснено Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.
Згідно з довідкою відповідача розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року становив 9612,62 грн, у березні 2018 року - 6878,22 грн, тобто підвищення сукупного грошового забезпечення позивача у березні 2018 року не відбулося. Позивачем визначено суму індексації, що припадала на місяць підвищення посадових окладів (березень 2018 року), у розмірі 4463,15 грн (як добуток прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1762,00 грн та величини приросту індексу споживчих цін). Оскільки нарахування та виплата індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 10.01.2022 відповідачем не здійснювалися, суд доходить висновку про протиправність його бездіяльності у цій частині та про наявність підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату позивачу індексації-різниці за вказаний період відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум, а також перерахунок і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної індексації-різниці грошового забезпечення в сумі 4463,15 грн, оскільки розмір одноразової грошової допомоги при звільненні є похідним від розміру місячного грошового забезпечення, складовою якого є індексація.
Щодо вимог позивача про виплату перерахованих сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, суд зазначає таке. За змістом пунктів 2, 4, 5 названого Порядку грошова компенсація виплачується у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, фактично утриманого з грошового забезпечення, та здійснюється одночасно з виплатою такого грошового забезпечення. Отже, право на компенсацію сум податку є похідним від нарахування та виплати відповідних сум грошового забезпечення (індексації) і виникає лише після проведення відповідачем перерахунку, за наслідками якого визначаються конкретні суми донарахованого грошового забезпечення та утриманого з них податку. Оскільки на час вирішення спору перерахунок грошового забезпечення та індексації відповідачем не проведений, а конкретні суми податку, що підлягали б компенсації, не визначені, вимоги про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб є передчасними і задоволенню на цій стадії не підлягають. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів. Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до статті 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову: позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та про зобов`язання провести перерахунок і виплату грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення та індексації-різниці підлягають задоволенню, а у задоволенні вимог про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб належить відмовити як передчасних.
Питання розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а інших судових витрат у справі не понесено, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (код ЄДРПОУ 14316899) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 10 січня 2022 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Світла, буд. 2; код ЄДРПОУ 14316899) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 29 січня 2020 року по 10 січня 2022 року перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячних основних видів, щомісячних додаткових видів та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) і одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 (2270,00 грн) та Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 (2481,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (код ЄДРПОУ 14316899) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації - січень 2008 року.
Зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (код ЄДРПОУ 14316899) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (код ЄДРПОУ 14316899) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.01.2022 із застосуванням щомісячної фіксованої різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (код ЄДРПОУ 14316899) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.01.2022 із застосуванням щомісячної фіксованої різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (код ЄДРПОУ 14316899) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної індексації-різниці грошового забезпечення в сумі 4463,15 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова